GRANEN VID SIN SYDVÄSTGRÄNS I SVERIGE. 457 



vårt land ifrån söder, har granen däremot kommit frän öster. Den har 

 spridt sig från Finland samt från norr och öster så småningom inträngt 

 i vårt land. Den förste som påvisade detta märkliga förhållande var 

 A. G. NathoRST. Sedermera ha genom flere forskares samfällda iakt- 

 tagelser ytterligare stöd vunnits för denna åsikt, hvarjämte det visats att 

 granen invandrat ganska sent, trots den mycket viktiga roll, som den 

 för närvarande spelar i vårt lands vegetation. Redan då den började 

 framtränga i östra Finland, hade tallen hunnit utbreda sig och bilda 

 vidsträckta skogar. I östra Finlands torfmossar finner man sålunda un- 

 der de lager, som innehålla gran, barr, kottar, grenar eller stammar af 

 tall. Granens första uppträdande inom det skandinaviskt-finska vegeta- 

 tionsområdet sammanfaller ungefär med den tid, då den stora Ancylus- 

 .sjöns sötvattenshaf så småningom började ersättas af det salta Littorina- 

 hafvet. Tallen var dä ensamhärskande inom stora delar af detta väl- 

 diga område. Inom hela den skogbärande delen af Norrland hade 

 tallen sä godt som inga konkurrenter om väldet och på de mera hög- 

 ländta eller klimatiskt ogynnsammare delarne af södra och mellersta 

 Sverige var den det förnämsta skogbildande trädet. På gynnsammare 

 lokaler delade eken herraväldet med andra löfträd, såsom ask, lönn, 

 alm m. fl. Boken saknades. Tall, björk och asp, på gynnsammare 

 lokaler i södra och mellersta Sverige ek, alm, ask, lönn, lind jämte andra 

 ädla löfträd bildade sålunda landets skogar, när granen först kom in. 



Något närmare om granens vandringsvägar från Finland till Sverige 

 känner man emellertid ännu ej med säkerhet. Granen kan antagas ha 

 gått norr om Bottniska viken eller spridt sig öfver Kvarken. En in- 

 vandringsväg öfver åländska öarna är ej osannolik, likaså är det ej 

 omöjligt att den spridt sig direkt öfver Bottenhafvet. 



Emellertid måste granen undantränga den gamla då härskande ve- 

 getationen. Härvid gynnades den i hög grad af en klimatförsämring, 

 som inträftade i vårt land senare än granens första uppträdande. Genom 

 studiet af de växtrester, som våra torfmossar gömma, har man nämli- 

 gen funnit, att den mera sydländska vegetation af ek, lind, hassel, alm 

 m. fl., som nu finnes i södra och mellersta Sverige, fordom varit utbredd 

 vida längre mot norr än nu. Det som drifvit denna vegetation tillbaka 

 är en försämring af sommarklimatet, en sänkning af sommartemperatu- 

 ren. Man har till och med lyckats ungefärligen beräkna denna, och 

 den anses uppgå till omkring 2,5° C 



Då den vid granens inträngande härskande vegetationen satt sig i 

 besittning af landet under de före klimatförsämringen rådande betingel- 

 serna, försvagades genom temperatursänkningen dess motstånd mot den 

 nya konkurrenten. Granens strid underlättades härigenom och sannolikt 



