458 H. HESSELMAN, G. SCHOTTE. 



gick framträngandet ganska snabbt. Stora tallskogar förvandlades inom 

 för granen gynnsamma områden till granskogar; i ekskogarne och löf- 

 ängarne, som funnos på den bördigare jorden, trängde granen segrande 

 in, fördrifvande såväl de adla löfträden som den rika flora, som före- 

 kommer tillsammans med dessa. Granens framträngande gick i stort 

 sedt från norr och öster mot söder och väster. Ju längre mot söder 

 och väster man kommer, desto mindre mäktiga blifva därför de torfla- 

 ger, hvari lämningar af gran anträffas, och slutligen upphöra granläm- 

 ningar .alldeles att finnas i torfmossarne. I norra Småland, i trakten 

 kring Jönköping har man den sydligast belägna torfmosse, där gran- 

 lämningar anträffats. Granens östliga invandring ger sig äfven tillkänna 

 genom dess utbredning i Skandinavien. Såsom A. T. Gl0ERSEN'S under- 

 sökningar till fullo ådagalaot har den ifrån Sverige invandrat till Norge. 

 Där äger den emellertid ännu i dag en afgjordt östlig utbredning. Den 

 förekommer sålunda hufvudsakligen i Ostlandet, kring Trondhjemsfjor- 

 den och Salten. I Västlandet är den mera spridd och förekommer en- 

 dast på sådana ställen, som genom passhöjder, belägna under trädgrän- 

 sen, stå i förbindelse med granförekomsterna österut. I Sverige har 

 den en sydvästlig gräns gående genom Bohuslän, Västergötland, Hal- 

 land, Småland, Skåne och Blekinge, för hvilkens närmare förlopp vi 

 längre fram skola redogöra. 



Denna gräns har sin grund i historiska orsaker. Den betecknar 

 åtminstone inom stora områden den linie, till hvilken granen hittills 

 hunnit i sin utbredning, icke en af klimatiska eller jordmånsbetingelser 

 förorsakad naturlig gräns. 



Granen uppträder nämligen i utkanten af sitt område såsom ett 

 fullt lifskraftigt träd, hvilken liksom vid sin första invandring i landet 

 segerrikt kan intränga i de flesta skogssamhällen, som förekomma ut- 

 med gränsen. De växtsamhällen, som bilda skogarne utmed grangrän- 

 sen, äro hufvudsakligen följande, nämligen mossrika tallskogar, barrbland- 

 skogar och mera sällan rena granskogar, bokskogar, björkskogar samt 

 blandade löfskogar. Ljunghedarne, som i dessa trakter ha en stor ut- 

 bredning och som i allmänhet uppkommit på en förut skogbevuxen 

 mark, spela äfvenledes en stor roll vid granens utbredning. En när- 

 mare skildring af granens förhällande till dessa växtsamhällen är egnad 

 att närmare belysa granens natur såsom ett skogsträd, ännu stadt under 

 vandring. 



Af största betydelse är granens förhållande till de mossrika tall- 

 skogarne. Dessa ha i synnerhet i norra Skåne en ganska vidsträckt 

 utbredning. Deras sammansättning är i hufvudsak densamma som i 

 öfriga delar af södra och mellersta Sverige. ]\Iarken öfverdrages af ett 



