GRANEN VID SIN SYDVASTGRÄNS I SVERIGE. 45Q 



mosstäcke bildadt af de vanliga skogsmossorna, Hylocomiicm parietinmn 

 och Hylocomium prolifcnan. Jämte risen, blåbär och lingon, äro ornbräken 

 [Pteris aquilina) och krustätel {Aira flexuosa) de viktigaste karaktärs- 

 växterna. 



I dessa tallskogar tränger granen med lätthet in, hvarigenom de 

 så småningom öfvergå till blandskogar, där granen spelar en mer eller 

 mindre viktig roll. Detta stadium i utvecklingen är det, som man van- 

 ligen iakttager i närheten af granens sydgräns. Rena granskogar, som 

 bilda slutpunkten i utvecklingen äro däremot mera sällsynta eller intaga 

 en obetydlig areal (större bestånd finnas å Fagereds kyrkoherdeboställe 

 Halland), under det att barrblandskogarne hafva en vidsträckt utbred- 

 ning och många gånger äro särdeles vackra, såsom t. ex. omkring Mar- 

 karyd i sydvästra Småland. För granens nuvarande utbredning i mellersta 

 Halland och norra Skåne har tallskogen spelat en stor roll, såsom det 

 längre fram blir tillfälle att visa. 



Liksom i allmänhet i landet har den planlösa, oordnade blädningen 

 härvidlag i hög grad gynnat granens framträngande. I de smärre luc- 

 kor, som genom yxan uppstått i beståndet, har den mera skuggfördra- 

 gande granen lättare vuxit upp än den mera Ijusfordrande tallen. Gra- 

 nen har på det sättet gynnats på tallens bekostnad. 



Säsom exempel pä en tallskog, där granen vid yttersta gränsen för sin 

 utbredning börjat tränga in må anföras följande anteckning från Brinkamåla 

 i Mörrums s:n, Blekinge. Marken utgöres af morän, aflagrad mellan låga, 

 af hafvet frisköljda bergkullar. Trädl)eståndet är väl slutet och bildas af tall 

 med en eller annan insprängd masurbjörk. Under tallarne finnes ett glest 

 och svagt underbeständ af masurbjörk (strödd), ek (strödd), annbok (spr.), asp 

 (spr.), brakved (Rhammis fraiignla m. spr.), en (m. spr.), bok (enst.), slån 

 (Pruniis spinosa, enst.), sälj (enst.). På marken krypa enstaka exemplar af 

 murgröna och strödda björnbärsbuskar. 



Risen äro ymniga och utgöras af blåbär (ymnig), lingon (rikl.) och 

 Pvrola secunda (enst.) 



Orter äro rikliga. Först och främst märkas örnljräken (P/eiis aquilina). 

 som är ymnig, men därjämte förekomma mer eller mindre rikligt hvitsippa 

 (Anemonc nemorosd), dufkuUa [Trientalis europoeä), \iO'^&^\\x\.^ [Melampyntm pra- 

 tense) samt strödda eller spridda ekorrbärsört (JMajanthemum bifolium), blåsippa 

 {Aneiiione hepa/ica), hundviol ( llola riviniana), samt enstaka blodrotsört {Poteri- 

 tilla erecta) grässtjärnlilomma (SlcUarin grnminea) och Ajnga pYiamidalis. 



(Iräsen representeras huf\'udsakligen af kruståtel {Aira fkxiwsa), som är 

 tämligen riklig samt af spridda vårfryle {Luzula pilosa), vårbrodd (^An///o.van- 

 tlnim ndnraiJiiini) och rödh\'en [Agros/is 7>ulgan's). 



Mosstäcket bildas af Hvlocomium parietiuum oi:h proliferum. 



Mycket spridda i detta tallbestånd förekomma unga granar af en ålder 

 växlande mellan 5 ä 6 till 15 ä 20 är. Beståndet befinner sig alldeles i den 

 gräns, som betecknar de yttersta utposterna för den framträngande granen och 

 ligger c:a en half mil söder om gränsen för granens mera rikliga uppträdande. 



