462 H. HESSELMAN, G. SCHOTTE. 



pen piskade af björkgrenarne, hvarigenom de i någon män hindras i sin ut- 

 veckling. Åldern är växlande, de äldsta äro omkring 50 är gamla. 



Af stor betydelse för granens utbredning är dess förhållande till de 

 i norra Skåne och framför allt i Blekinge vanliga hagmarkerna med löf- 

 träd. Här finner man ett mycket oregelbundet, söndertrasadt och olik- 

 åldrigt bestånd af allehanda löfträd såsom masurbjörk, ek, bok, annbok, 

 samt på fuktigare ställen al. Afven tallen förekommer i mer eller min- 

 dre spridda exemplar. Marken har ett täcke af gräs och örter, men 

 detta är vanligen starkt betadt. Utmed grangränsen är det ytterst van- 

 ligt att se granen i spridda exemplar af olika ålder uppträda i dessa 

 af kulturen starkt påverkade växtsamhällen. Utvecklingen är mycket 

 nära beroende af människans ingripande, men den torde, om den förblir 

 ostörd, leda till granskog med insprängda löfträd. En betydande roll 

 har säkerligen också människan spelat för uppkomsten af de blandsko- 

 gar af bok, annbok, tall, ek och björk, där granen mycket gärna upp- 

 träder. Endast en oordnad och planlös blädning torde vara orsaken 

 till, att så olikartade träd kunna med hvarandra bilda ett skogsbestånd. 



Granens uppträdande i dessa växtsamhällen för tanken öfver till dess 

 förhållande till bokskogen. Detta är af största intresse, ty i boken möter 

 granen ett träd, som med hänsyn till ringa Ijusbehof och tätheten af 

 de bestånd, det bildar, värdigt kan taga upp kampen mot detsamma. 

 Bokens Ijusbehof torde t. o. m. \ara något mindre än granens. Ofver 

 granens förhållande till boken utmed grangränsen ha vi tyvärr ej haft 

 tillfälle att göra några mera ingående iakttagelser. 



Här anföres först hvad som i litteraturen hufvudsakligen i denna fråga 

 föreligger. I sina bekanta skildringar af Blekinges vegetation har 

 HULT^ särskildt betonat, att granskogen så småningom öfvergår till 

 bokskog. I de gamla bokskogarne, där ett rikt lager mylla hunnit bilda 

 sig, gror boken med lätthet och med sitt ringa Ijusbehof förmår den växa 

 upp i granskogens skugga. Vanligtvis ingriper människan med yxan, 

 hvarigenom en bokblandskog uppkommer, bestående af äldre gran och 

 bok. I dessa bokblandskogar får boken så småningom allt mer öfver- 

 hand och beståndet kan slutligen utvecklas till ren bokskog. Så enkelt 

 ter sig emellertid ej alltid förhållandet mellan gran och bok och ÄLB. 

 Nilsson har i en skildring med titel »Svenska växtsamhällen - närmare 

 ingått på denna fråga. Enligt honom gestaltar sig utvecklingen olika under 

 olika förhållanden, i det att gran.skogen än föryngrar sig själf, än äter 

 ersattes af en bokföryngring på samma gång som den själf förmår uttränga 



' Blekinges vegetation. Ett bidrag till vä.xtformationernas utvecklingshistoria. Meddel. af 

 Soc. pro Fauna et Flora fennica, 12:1885. 

 ' Tidskrift för skogshushållning, 1903. 



