47° H. HKSSELMAN, G. SCHOTTE. 



Här finner man också, att granens spridning mot väster sker antingen 

 särdeles långsamt eller också icke alls. Utanför de sammanhängande 

 skogsbestånden finnas nämligen sällan grupper eller småbestånd af gran. 

 A kartan är därför här grangränsen endast utmärkt med en linie, som 

 visar granens definitiva västgräns, medan söderut i nedre Halland, Små- 

 land, Skåne och Blekinge utlagts en hel inre linie för den mera 

 sammanhängande grangränsen, medan det område, inom hvilket fin- 

 nas enstaka granar eller små bestånd, utmärkts genom en prickad linie. 



Tillföljd af ljungmarkernas beskaffenhet utbreder sig således granen 

 föga i norra Halland, och fall gifvas t. o. m. då dess västgräns i senare 

 tider ryckt '/a"! mil tillbaka mot öster, medan ljungen i stället behållit 

 valplatsen. Såsom exempel härå återgifver kartskissen (fig. 5) å sidan 472 

 detaljerna för granens västgräns inom Lindome, Alfsåkers och Tölö 

 socknar. Den breda, svarta linien utmärker granens nuvarande mera 

 allmänna utbredning. Väster om denna gräns finnas trenne granföre- 

 komster nämligen dels en medelålders, lågväxt grandunge i en mosse 

 vid Hålevatten i Lindome socken, dels tvenne yngre rena granbestånd vid 

 Lindas i Alfsåkers socken. Vid endast hastig rekognoscering kunde 

 man möjligen tro, att de två sistnämnda granbestånden vore förposter 

 mot väster vid granens vandring. Så är dock ej förhållandet, utan äro 

 samtliga 3 bestånden snarare att anse såsom relikter från en förut be- 

 fintlig granskog i dessa trakter, som för närvarande intagas af ljung- 

 hedar. 



De två sydliga bestånden vid Lindas hafva nämligen i manna- 

 minne varit beväxta med granskog (en 92-årig gubbe har uppgifvit sig 

 ej minnas annat än granskog å dessa inhägnade backar), hvilken dock 

 flera gånger delvis nedhuggits. Granen har från dessa områden ej alls 

 utbredt sig på den omkringliggande ljungmarken, hvartill särskildt ljung- 

 bränningen varit orsak, utan endast hållit sig kvar inom den fredade 

 hägnaden. Strax norr om dessa granholmar finner man nyligen afbränd 

 granskog, där nu ljungen börjar inkräkta, så att om några år här full 

 typisk ljunghed utbildats: Vid skogseldarne i dessa trakter har endast 

 den ofvan omtalade med låg gran bevuxna holmen i en mosse i när- 

 heten af sjön Hålevatten ej afbränts, den står nu som relikt, vittnande 

 om granens forna utbredning i dessa trakter. 



I närheten af Tagsjön, ett par kilometer söder om granbestånden 

 vid Lindas, lär enligt tillförlitliga uppgifter af flera äldre personer i trak- 

 ten efter en ljungbrand 1868 påträffats en mängd stora granstubbar, 

 hvilka blefvo synliga sedan ljungen och Ijungtorfven afbränts. 



Alla dessa omständigheter visa, att grangränsen inom Lindome, 

 Älfsåkers och Tölö socknar varit .stadd -i stark tillbakagång mot och 



