532 SAM SYLVAN. 



väl enstaka fläckar med bättre jordmån, såsom lämningar af strandvallar 

 (grus och sand), sandmylla eller grus och märgel (pinnhäll). Själfsådd 

 från de gamla mariga tallarna med en diameter vid brösthöjd knappast 

 öfver 20 cm. och en höjd af 2 — 5 meter är sällan att påräkna, dels 

 emedan lämplig groningsbädd saknas, och dels emedan kottarna äro 

 mycket kådiga, hvarför de endast utsläppa ett fåtal af de sällan gro- 

 bara fröna. 



På grund af friställning och vindarnas inverkan får tallen yfvig 

 krona och krokig stam. Tallarnas inre del, kärnan, upptager en mycket 

 stor del af stammen och är därjämte särdeles kådrik. Tallarna i när- 

 heten af kusten lida ofta af topptorka, hvilken orsakas af markens brist 

 på näring. Härtill bidraga ock de om våren inträffande frostnätterna, 

 ihållande torka och utpinande vindar. Den vid tämligen unga år in- 

 träffande torrtoppbildningen åstadkommer större grenbildning samt 

 en lågväxt stam. Den är ej att förväxla med »törskatebildning» , en 

 följd af blåsrostens, Peridermium pini var. corticola, angrepp hos tallen. 



Granen, som har förmåga att föryngra sig genom afläggare, h vilka 

 uppväxta bilda sammanhängande grupper kring moderträdet eller ock 

 en tät matta af stor ytvidd, skyddar marken och lämnar genom sitt barr- 

 afifall m. m. rikligt med mylla åt hällarna. Den torde äfven vara ett 

 lämpligare skyddsskogsträd än tallen på de magraste platserna. Dock 

 vill granen gärna hafva genomsipprande jordmån och förekommer där- 

 för mera spridd å hällarnas afsatser eller på strandvallarna. 



Gottlands norra hällområde är beläget hufvudsakligast längs västra 

 kusten från Tofta strandskog och norrut till Fårösund. Därtill kommer 

 ett område, beläget inuti landet, sträckande sig i nordostlig riktning från 

 Stenkumla till Othems kyrka. 



Södra hällområdet sträcker sig från Karlsöarna och Fröjel i väster 

 till Östergarn på östra kusten, ett skogsbälte ungefär 4 mil långt och i 

 mil bredt, upptagande den s. k. Lojstaheden. Hällen är inom detta 

 område mera söndervittrad och täckes af andra bildningar, hvarför den 

 kan bära skog, som har förmåga att föryngra sig. 



Såsom Gottlands skyddsskogsområden böra anses (se kartan å sid. 

 533): I första ha7id a) Norra hällområdet längs kusten. Detta områdes 

 bredd bör utmärkas till i å 2 km. från klintbranten räknadt. ' Dess be- 

 tydelse består både uti att det .skyddar mot utpinande hafsvindar, samt 

 att det ej tål vid planlös skötsel utan att förvandlas till kala, ofruktbara 

 hällar, b) Vissa delar af hällmarken Stenkumla — Othems kyrka. Detta 



' Enstaka klippartier (klintarj med egendomlig.! bildningar och vnckert läge böra af- 

 sättas till naturminnen t. e.K. Högklint, Röfvar Liljas håla m. fl. 



