VIKTEN AF OBJEKTIVITET VID SKOGSFÖRRÄTTNINGAR. 545 



långt ifrån osannolika, att han lofvar rundt men håller tunt, då kan ju en 

 utstäm])ling bli till skada i stället för tillämnad nytta! Har man rätt att 

 för den skull fordra garantier för behöfliga skogsvårdsåtgärder efter afverk- 

 ningen? Den verksammaste åtgärden därvid är att verkställa partiella ut- 

 stämplingar och göra nya utstämplingar, först sedan föregående stämplings- 

 trakt blifvit behandlad enligt föreskrift. Och slutligen hvad menas med 

 oväxtlig skog och försumpad mark, som nu blifvit så allmänna, ja, moderna 

 uttryck? Oväxtlig skog finnes, som bekant, blott i skrift — i skogen finnas 

 endast mer eller mindre tivgi^ä.xa/idi- träd. Till hvilken grad skall skogens 

 tillväxt vara nedsatt för att anledning skall finnas att på denna grund af- 

 verka den? Om dessa och andra frågor lämnar lagen ingen föreskrift och 

 hvar och en får göra efter sitt hufvud. Härtill kommer, att s. k. fullmålig 

 skog äfven utstämplas samtidigt med den undermåliga, med hvad rätt läm- 

 nas därhän. En stämplar fullmålig skog, så långt han anser det vara för- 

 enligt med skogsvård och uthålligt skogsbruk; en annan stämplar alla fuU- 

 måliga träd på en gång öfver hela hemmanet. Med ett ord, en gör si och 

 en annan så utan någon enhet i en enda punkt vid dessa förrättningar. 

 Följden af denna brist på enhet och objektivitet vid skogsförrättningar på 

 hemman i lappmarken och kustlandet har bland annat blifvit, att skogs- 

 tjänstemännens auktoritet på ett betänkligt sätt rubbats hos befolkningen. 

 Att till dessa förrättningar ofta förordnats unga, extra jägmästare, som flyttats 

 än hit, än dit, har ock inverkat menligt. Öfverjägmästarne borde väl vara 

 Domänstyrelsens ögon, som ute i skogen öfvade tillsyn, bringade enhet och 

 likformighet vid förrättningarne, ej minst bland yngre, oerfarna tjänstemän, 

 där gifna föreskrifter icke äro eller kunna vara tillfyllest, men på grund af 

 alltmer hopadt skrifarbete och andra omständigheter har öfverjägmästare- 

 institutionen visat tendens att blifva ett skrifvaredöme, som hvarken i Norr- 

 land eller annorstädes fått den betydelse för skog.shushållningen, som menadt 

 var och önskligt vore. Det är därför mindre underligt, om skogsägarne i 

 Norr- och Västerbottens län slutligen börja själfva upprätta sådana skogs- 

 hushållningsplaner, herr B. lämnar redogörelse för från Mo-Domsjö skogar. — 



Men om motivet för dessa hushållningsplaner uppgifves vara krafvet på 

 större grundlighet och objektivitet än skogsstatens fåtaliga tjänstemän hittills 

 kunnat ägna ifrågavarande skogar är själftallet, att dessa enskildes hushåll- 

 ningsplaner framför allt böra grunda sig på objektiva undersökningar, så att 

 icke tilläfventyrs skogsstatstjänstemännens subjektivitet är ersatt med de en- 

 skilda skogsmännens, hvilket väl icke rimligen kan anses förbättra saken. 

 Huruvida förevarande hushållningsplaner för Mo-Dorasjö skogar fylla denna 

 fordran är hvad vi nu närmast vilja undersöka. 



Granskningen af dessa planer tillkommer vederbörande öfverjägmästare 

 och jägmästare och det är endast därför, att de användts som bevisnings- 

 medel i en öppen diskussionsfråga om skogarnes tillväxt i Norrland som vi 

 här tillåta oss kritisera en detaljfråga, nämligen uttagandet af profträd för 

 omloppstidens beräknande. 



Att bestämma växttiden för blifvande, mogen skog på grund af till- 

 växten hos nu utväxta träd är ju en tämligen vansklig sak, men de metoder, 

 som användas, måste i hvarje fall konsekvent tillämpas. Om vi för när- 

 varande antaga som riktig skogsförvaltningens mening, att den sökta växt- 

 tiden bör vara så lång, att träden inom undersökningsområdet i medeltal 



