550 ÄR SKYTTESVAMPEN KN PARASIT? 



till att tallens stamform förbättras från väster mot nordost, kom professor 

 Mayr i tillfälle att göra en del intressanta iakttagelser angående skytte. Tall- 

 fröet till försöken erhölls från Riga, från Finland, Evois, från Norge, Kristi- 

 ania, från Darmstadt, från mellan- och Västeuropa. 



Fröet såddes våren igoi på tre bredvid hvarandra liggande sängar, så 

 att I ä 1,5 löpmeter af sängen var besådd med frö af samma ursprung. 

 Redan vid groningen visade sig skillnaden mellan de olika frösorterna. Frö 

 af nordiskt ursprung grodde senare än Riga- och Darmstadterfrö. Vid slutet 

 af första vegetationsperioden voro plantor af nordiskt frö 50 % lägre än de 

 af kontinentalt. 



I september 1901, innan frost inträdde, började ett par dussin af Riga- 

 tallplantorna visa rodnad. Med säkerhet förelåg en infektion af skytte, som 

 kom frän bredvidliggande säng, där några skyttande japanska tallar af förbi- 

 seende bUfvit kvarglömda. Under vegetationsperioden igo2 utbredde sig in- 

 fektionen till öfver hälften af de nu i andra året varande plantorna, hvilket 

 framgick däraf, att de blefvo gulfläckiga på hösten och röda på vintern och 

 följande vår 1903. 



För att ännu en gång pröfva möjligheten af att med isoleringsbräder 

 hindra sjukdomens utbredning, uppsattes sådana i oktober på flere ställen 

 mellan plantraderna, som då sågo friska ut. Resultatet blef noll. Under 

 vintern och våren 1903 började plantorna att rodna med aftagande styrka 

 från infektionsstället, som om ingen isolering företagits. Äter var bevisadt, 

 att infektionsområdet yid vegetationens slut är begränsadt och bestämdt. 



Skyttesjukdomens uppträdande i min försöksträdgård, säger professor 

 Mayr, är så typisk för hvad jag sedan 25 år sett af skytte i åtskilliga tall- 

 områden både inom och utom Tyskland, att jag ej tvekar att påstå, att 

 hvarken frost eller uttorkningsskytte finnes, utan att allt är svampskytte, som 

 under vegetationstiden utbreder sig och först vid vegetationshvilan framträder 

 i yttre gestalt. Denna sista omständighet har gjort, att de flesta iakttagare för- 

 lägga sjukdomens framträdande och utbredning till vegetationshvilan. Ur dessa 

 felaktiga iakttagelser hafva teorierna om frost- och uttorkningsskytte uppstått. 



Under sommaren 1903 utvecklade en del af de skyttande plantorna 

 nya — tredje årets — skott. Den första kvadraten närmast infektionsstället, 

 besådd med Riga-frö, hade bland 1,000 plantor blott 7 utvecklat nya skott; 

 därnäst kommo de finska plantorna, af hvilka endast 20 st. af 1,000 ej ut- 

 vecklat nya skott. Så Darmstadter-tallar med 9 lefvande af 1,000. Så 

 norska med 15 döda af 1,000 plantor. Ju längre man sedan kom från in- 

 fektionsstället, desto mindre antal sjuka plantor. 



Sommaren 1903 grönskade trots skytte alla kvadrater, som besatts med 

 finskt och norskt frö, under det att sådderna af Riga- och Darmstadterfrö 

 ej utvecklade nya skott. Att 6 gröna sådder ligga omgifna af 7 röda skyt- 

 tande, är ett kraftigt bevis för att finskt och norskt frö frambringar plantor, 

 som äro mera motståndskraftiga än de, som uppkomma af frö från mellan- 

 och Västeuropa och Livland. 



Att redan nu efter dessa försök uppställa den satsen att tallfrö från 

 trakter norr om Nord- och Östersjön lämna mot skytte nästan immuna plantor, 

 anser sig författaren ej våga, i synnerhet som förhållandet skulle åstadkomma 

 en omstörtning i fröhandeln. Säkert skulle den nordiska tallens immunitet mot 

 skytte till fullo uppväga dess åtminstone i början långsamma tillväxt. 



Carl Björkbom. 



