BOKSKOGEN INOM ÖSTBO OCH VÄSTBO HÄRAD AF SMALAND. 1 5* 



Föryngringen i plockhuggen bokskog. 



Med ordet plockhuggning får man, såsom af det föregående fram- 

 går, icke förbinda något som helst begrepp om ordnadt skogsbruk. I 

 detta sammanhang menas därmed allenast den afverkning, hvarigenom 

 allt efter behof, råd och lägenhet flera eller färre träd uttagits ur be- 

 stånden, stundom gruppvis i brynet, stundom inuti beståndet, men hvar- 

 igenom kronslutet alltid brutits eller utglesnats, så att större eller mindre 

 luckor uppkommit. 



Ett så behandladt bestånd får ofta ett utseende liknande det fig. 1 7 

 återgifver. I luckorna tager oftast blåbärsriset öfverhand (ex. Björna- 

 kull i Sandvik, Stengårdshult i Kållerstad och många andra platser), 

 stundom delvis öfverskuggadt af örnbräknets ståtliga blad (ex. Näset i 

 Dannäs), eller tätna de förut spridda gräs- och örtstånden till fläckar 

 och mattor (ex. Kållåkersskog i Villstad, Mårås i Långaryd, Nydala- 

 beståndet m. fl.), hvilka, efter hand, som beståndets utglesning fortskri- 

 der, alltmera uppblandas med växtarter från den öppnare omgifningen 

 utanför bokskogen. Som slutprodukt af denna utveckling kan på mag- 

 rare mark fås en »fröträdsställning» af bok i en så godt som sluten 

 matta af blåbärsris (ex. Skubbhult i Femsjö) eller vanligare en s. k. 

 hårdvallsvegetation h. o. d. omväxlande med fläckar af bärris (ex. Hylte- 

 näs i Gällaryd, Kårebo i Tånnö, Hultahagen i Hånger, Näset i Dannäs). 

 På bördigare mark fås under liknande förhållanden en verklig bokäng 

 med en både yppig och artrik markflora (ex. Källunda i Karda, Ru- 

 sarebo i Voxtorp). 



Då det sagts, att utglesnade bokmarker af nyssnämnda utseende 

 kunna uppstå, är denna reservation gjord med tanke på äterväxten, 

 som i allmänhet infinner sig långt dessförinnan. Oftast följer den afverk- 

 ningen tätt i spåren och består af ett mer eller mindre rikligt uppslag 

 af gran, bok, björk och tall i växlande proportioner. 



Därest omgifningarnas beskafl^enhet möjliggör den erforderliga frö- 

 sådden, utgår granen som segrare i denna täflan mellan trädarterna. 

 Största delen af den bokskogsvegetation, som under de sista seklen för- 

 svunnit från undersökningsområdet, har sprängts och omvandlats där- 

 igenom, att granen uppvuxit i de utglesnade bokskogarna, och efter hand 

 som kvarvarande gamla bokar afverkats eller ruttnat ned, ha bestånden 

 öfvergått till granskogar. Nästan hvarje socken med förutvarande bok- 

 skog lämnar exempel på beståndsomvandlingar af detta slag. Så må 

 hänvisas till södra delen af »Ramshultet» (se under Gällaryds socken!) 

 Rubbarps och Lökaryds bokskog i Rydaholm, större delen af Tånnö 

 forna bokskogar, trakten norr om Strethult samt det stora f. d. bok- 



