lö* EDVARD WIBECK. 



från denna räknadt) gränsar bokskogen intill en granskog, från hvilken 

 frösådden skett utan att gifva upphof till granföryngring i den mellan- 

 liggande oförsumpade delen af bokskogen. 



På grund af bokens stora motvilja för mera fuktiga ståndorter gå 

 bokbestånden ej gärna ända ned till kanten af angränsande kärr eller 

 vatten. På mellanliggande mark uppkommer dä ofta ett bredare eller 

 smalare bälte med gran- eller björkskog (fig. i8). Jämför härmed gra- 

 nens förut skildrade utbredning på Visso under Svanaholm i Åhs' socken. 



I vissa fall uppkommer öfvervägande bokföryngring i de luckiga 

 eller glesställda bestånden, d. v. s. tvenne generationer af bok efterträda 

 hvarandra. Så har t. ex. varit fallet vid Hyltenäs i Gällaryd, vid Are- 

 ved i Forsheda, å Mårås i Långaryd, Ölmesberg i Jälluntofta och vid 

 Saraböke i Femsjö. På alla dessa platser stå f n. unga till medelåldriga 

 bokdungar, hvilka direkt uppkommit af en äldre bokgeneration, utan att 

 något annat växtsamhälle än möjligen en mer eller mindre utbildad 

 markvegetation af örter, gräs och bärris mellankommit. Såsom af his- 

 toriken framgått, kan bokskogen äfven på många andra af sina nuva- 

 rande lokaler följas tillbaka till slutet af 1600 talet/ 



Beträffande de förhållanden, som afgöra, huruvida gran- eller bok- 

 föryngringen skall segra i ett glesställdt bokbestånd, spelar tydligtvis 

 slumpen en viss roll. Mycket kommer an på, hur afverkningen är ut- 

 förd. Ett godt fröår i läglig tid efter denna kan i förening med tjänlig 

 väderlek från början gifva ettdera trädslaget ett afgörande öfvertag. 

 Beteskreatur och frost kunna ännu sedan underväxten nått en viss ut- 

 veckling, omintetgöra en lofvande bokföryngring. Betänker man emel- 

 lertid, att boken inom undersökningsområdet sätter frö mera sällan än 

 granen 2 och har mindre fröspridningsmöjligheter än denna, att dess plan- 



^ Att icke blott två, utan flera bokgenerationer under gynnsamma omständigheter kunna 

 efterträda hvarandra på samma plats inom undersökningsområdet, synes sannolikt. Härpå 

 tyder historiken af Frillhults (= Frilleböke) bokskog i Femsjö, som antagligen delvis vuxit 

 på samma mark åtminstone mellan åren 13S6 och 1815. Med tillhjälp af 'Vadstena klosters 

 jordebok (Historiska Handlingar, Bd 16) kunna ytterligare ett par liknande fall anföras. Bland 

 sina många öfver hela södra Sverige spridda jordegendomar ägde klostret äfven 5 gårdar i 

 Fållinge i Villstad. Ar 1447 låg därunder »goodher eekeskogher och bökeskogher». Så- 

 som förut blifvit nämndt, förträngdes Fållinge stora bokskogar af gran först under senare 

 hälften af 1700-talet. Äfven under Kätteboda (då torp under Lida) i Burseryd hade klostret 

 »goodher eekeskogher och bökeskogher». Vid Lilla Kättabo skall bokskog ännu finnas kvar. 

 Försåvida den »6 svi^yna skogh», som klostret 14S0 ägde under Sporridh (= Sporda) i 

 Åhs, bestod af bok samt låg på »Kvarnåsen», hvilken i slutet af 1600-talet var helt täckt af 

 bok och där denna vegetation först förändrades under 1800-talet, ha vi också här ett exem- 

 pel på en långlifvad bokskogsvegetation. 



* Under 1 5-årsperioden 1895 — 1909 har granen i Östbo och Västbo haft frösättning 

 åren 1895, 1897, 1900, 1904 och 1909, något litet också år 1906. 



