BOKSKOGEX INOM OSTEO OCH VASTBO HÄRAD AF SMALAND. 23=^ 



högar af röd mull, som hastigt öfvertufvas af bärris, i stenrösena frodas 

 hallonsnåren. Skulle några växter framför andra sägas vara karakteris- 

 tiska för dessa marker är det emellertid smultronet och enen, som här nå 

 en individrikedom och utveckling som knappast annorstädes. Gamla bok- 

 marker af detta utseende har man tillfälle att se vid Hessleberg och 

 Eskilsbo i Kållerstad, vid Ölmesberg i Jälluntofta, vid Abjörnabo i Ahs 

 m. fl. platser i samma nejder. 



Den för bokhyggena t>-piska åter^äxten är björken, hvilket träd. 

 som bekant, tack vare sina för vinden lätt transportabla frön och ofta 

 återkommande fruktsättning är synnerligen skickad att hastigt beså äfven 

 vidsträckta kalmarker. I gj-nnsamma fall kan också ett bokhygge redan 

 2:dra ä 3:dje året efter afverkningen visa ett rikligt plantuppslag af 

 björk, så t. ex. det på fig. 19 återgifna (jfr ock fig. 11). Ett längre 

 kommet stadium af denna utveckling visar tig. 20. På åtskilliga bok- 

 skogar, som efter uthuggning öfvergått till björkskogar (resp. björkhagar), 

 har exempel gifvits i historiken. Det märkligaste af dessa är omvand- 

 lingen af »Edbohulf» i Voxtorp. Afven må hänvisas till liknande för- 

 ändringar relaterade frän södra delen af Tånnö och från Esehylte i 

 Långaryd. 



Då de behandlingsformer af bokskogen, hvilka typiskt efterföljas 

 af gran- och björkföryngring, sinsemellan äro förbundna genom omärk- 

 liga öfvergångar, så inses utan vidare, att också återväxtformationer 

 kunna förekomma, i hvilka både gran och björk — liksom för öfrigt 

 också tall — • ingå. En sådan biandvegetation på gammal bokmark se 

 vi uppkomma t. ex. vid Kållåkerskog i Villstad, äldre dylika forma- 

 tioner finnas under Sunnaryd i Bolmsö. Vid Dufhult i Femsjö synes 

 bokskogen komma att efterträdas af hufvudsakligen tall. I slc>'dd af 

 den unga björkskogen på ett bokhygge kan boken själf så småningom 

 sprida sig på detta, en sak, som tack vare frost m. fl. hinder svårligen 

 skulle kunna ske på kal mark. 



Såsom redan blifvit antydt, kan såväl utglesnad som i all synnerhet 

 kalhuggen bokmark äfven öfvergä till ljunghed. Hur denna utveckling 

 på ett tidigt stadium gestaltar sig, torde vissa delar af Näsets bokskog 

 i Dannäs, liksom ock Hultahagen i Hånger visa, hvarest på större 

 luckor hårdvallsvegetationen börjat att ljungbindas, en process som ju 

 är lätt att studera öfverallt, där ljunghed gränsar till gräsmarker. Ett 

 fullt utbildadt ljungtäcke, ehuru fortfarande med inblandning af blåbärs- 

 och lingonris ha vi på den gamla bokmarken sydväst om Fyller}'d i 

 Torskinge. Ännu bättre exempel på starkt utglesnade eller kanske 

 rättare f. d. bokmarker med ljungtäcke finnas under Säfsås i S. Unna- 

 r}-d på näset mellan Unnen och Bolmen. Lika väl dokumenterad är 



