JO" 



EDVARD WIBECK. 



E. Slutord. 



Undersökningen har visat, att boken inom Östbo och Västbo hä- 

 rad förr varit skogbildande på flerdubbelt större arealer än nu. Då 

 efter allt att döma förhållandena varit tämligen enahanda såväl i vissa 

 delar af Älfsborgs län och Halland som ock i Kronobergs och södra 

 delen af Kalmar län, så följer häraf att boken såsom skogbildande måste 

 anses vara stadd i tillbakagång från ett föregående utbredningsmaximum, 

 hvilket tydligtvis ej får förblandas med artens totala utbredningsområde, 

 som på samma gång mycket väl kunnat bibehålla sig oförändradt eller 

 t. o. m. ökats. Bokens förhållande till de gamla ekskogarne samt de 

 talrika spår af en forntida jordkultur, hvilka återfinnas på så många af 

 de nuvarande och förra bokskogsområdena, antyda, att dessas utbred- 

 ningsmaximum ej är att söka så synnerligen långt tillbaka i tiden. San- 

 noHka skäl tala för, att det inföll under 1400-talet och senare delen af 

 1300-talet d. v. s. under den period af folkbrist samt ekonomiskt och 

 kulturellt förfall, som följde närmast efter digerdöden, en hypotes, som 

 redan Retzius framkastat. 



Beträffande den skogsvegetation af hufvudsakligen ek, bok och tall, 

 som vid slutet af medeltiden täckte nuvarande Sydsverige, så torde 

 skillnaden mellan å ena sidan södra delarne af Småland och Väster- 

 götland och å andra sidan Skåne, Halland och Blekinge varit ganska 

 obetydlig, i hvarje fall vida mindre än nu. Om man vid denna tid 

 skulle försökt att urskilja en »bokregion», skulle denna otvifvelaktigt 

 kommit att omfatta äfven det område, som i början af denna uppsats 

 blifvit betecknadt såsom zon 2, ja troligen på vissa punkter — framför 

 allt i Kalmar län — t. o. m. öfverskridit denna. Med granens fram- 

 trängande norr ifrån sprängdes bokskogarne och försvunno mestadels 

 från den egentliga utmarken, på samma gång som bokens obestridliga 

 kampduglighet tillåtit den att somligstädes hålla sig kvar och äfven att 

 nybilda icke så fä smärre bestånd, hvilka dock numera företrädesvis 

 äro att finna å inägojord eller i annat afseende gynnade och för gra- 

 nens invandring skyddade lokaler. På detta sätt har zon 2 uppkom- 

 mit, och endast under förutsättning, att en äldre, mera utbredd bok- 

 skogsvegetation här blifvit undanträngd, få de särdrag, som utmärka 

 denna zon, sin fulla förklaring och är öfverhufvud taget denna zons ur- 

 skiljande fullt berättigadt. Huruvida granen vid sin nuvarande syd- 

 gräns fortfarande kan undantränga bokskogen eller möjligen, såsom 

 HULTS undersökningar i Blekinge antyda, här mötes af klimatiska eller 

 andra förhållanden, hvilka tillåta boken att bjuda ett verksammare mot- 



