BOKSKOGEN INOM ÖSTBO OCH VÄSTBO HÄRAD AF SMALAND. 3I* 



Stånd, än som skett i Östbo och Västbo, må lämnas därhän. I prak- 

 tiken spelar också det naturliga styrkeförhållandet mellan de båda träd- 

 slagen i Skåne och Blekinge en ganska ringa roll, då väl människans 

 förmynderskap öfver naturen i dessa trakter numera är så pass verk- 

 samt, att skogen öfverallt tvingas att taga prägel däraf. 



Den motsättning, som kan förmärkas i åsikterna om bokens till- 

 bakagång eller utbredning i Sverige, har framför allt orsakats däraf, 

 att den reliktkaraktär, som bokskogen i viss mån företer inom zon 2, 

 alldeles bortfaller inom zon 3, hvarest trädslaget aldrig förekommit på 

 annat sätt än som nu är fallet, d. v. s. i smärre, långt från hvarandra 

 skilda bestånd eller såsom grupper och enstaka individer. Att boken 

 på jämförelsevis frostfria och i öfrigt gynnsamma lokaler åtminstone 

 ända upp i mellersta delen af Svealand har förmåga af både kraftig 

 vegetativ utveckling och af själfsådd är ställdt utom allt tvifvel, liksom 

 ock att inom zon 3 en af människors åtgöranden oberoende frötrans- 

 port somligstädes låtit bok uppspira på platser, där den förut ej fun- 

 nits. I stort sedt torde emellertid bokens utbredning inom denna zon 

 vara människans verk, speciellt synes klosterfolket uträttadt åtskilligt 

 härför. Trenne af de betydligaste bokbestånden inom zonen ifråga hgga 

 sålunda i omedelbar närhet af forna kloster, nämligen vid Nydala, Al- 

 vastra och Dragsmark; öfverhufvud taget äro de flesta af bokförekom- 

 sterna att finna på gamla boställs-, kloster- eller herregårdar, hvarest, 

 såsom man förstår, en viss predisposition till trädplantering och skogs- 

 vård under längre eller kortare tid förefunnits. I öfrigt må blott hän- 

 visas till Erik XIV:s bokplantering i Uppland år 1576 samt till de 

 många olikartade planteringsbestämmelser, hvilka i korthet omnämnts i 

 de förut refererade lagbestämmelserna rörande bärande träd. 



Att bokskogen inom Östbo och Västbo härad — och hvad som 

 gäller om denna trakt torde vara tillämpligt för stora delar af zonerna 

 2 och 3 — är i behof af en helt annan skötsel, än som hittills kommit 

 densamma till del, ligger i öppen dag. Hvad som saknats är, såsom 

 förut blifvit nämndt, rent af de enklaste dragen af ett verkligt skogsbruk, 

 ett afverkningssätt målmedvetet inriktadt på att gynna beståndens till- 

 växt samt att trygga deras återväxt. Tydligtvis är föreliggande under- 

 sökning ej af den beskaffenhet, att den tillåter någon skarpare formu- 

 lering af de särdrag, hvilka böra känneteckna ett rationellt bokskogs- 

 bruk i dessa trakter, men efterföljande moment däri tyckas dock framgå 

 såsom tämligen själfklara konsekvenser af de gjorda iakttagelserna. 



På grund af områdets i regel betydande frostländighet och en omiss- 

 kännelig benägenhet hos marken att risbindas och förtorfvas, torde som 

 allmän regel kunna sägas, att bestånden böra i det längsta hållas slutna 



