LITTERUTUR. 



LITTERATUR. 



Skogsbotanik, 



K. BERGSTRÖM och TH. FRIES. Anteckningar till karta öfver ren = 

 betesmarkerna ofvan barrskogsgränsen inom Karesuando och 

 Jukkasjärvi norr om Torneträsk. — Uppsala igoq. 



Föreliggande arbete, hvilket af författarna på uppdrag af regeringen utfördes 

 för utrönande af renbetesmarkernas utsträckning och beskaffenhet inom nordh- 

 gaste Sverige, har oaktadt den skisserade framställningen och det uteslutande 

 praktiska mål, som med detsamma åsyftats, äfven mycket af intresse från 

 biologisk synpunkt. På visst sätt torde det äfven vara ensamt i sitt slag, då det, 

 så vidt jag har mig bekant, är det första försöket att mera i detalj kartograf iskt 

 behandla ett större svenskt område ur växtgeografisk synpunkt. Omiådet om- 

 fattar, såsom framgår af titeln, förutom hela Karesuando socken äfven norra delen 

 af Jukkasjärvi, i öster nedtill barrskogsgränsen och i väster till Torneträsk. 



På generalstabens topografiska karta som underlag ha de ohka vegetations- 

 typerna inlagts, och den totalbild, som däraf uppstått, är ur flera hänseenden 

 mycket intressant. De växtsamhällen, som genom olika beteckningssätt ut- 

 märkts på kartan, äro följande: lafhedar, lafrik björkskog, mossrik björkskog, 

 kärr och mossar samt tallskog. I en inledande afdelning behandlas efter en kort 

 öfversikt af traktens topografiska och geologiska karaktär berggrundens och be- 

 A-attningsmöjligheternas inflytande på vegetationstypernas fördelning. Härvid 

 framhålles speciellt den särdeles skarpa skillnaden mellan urbergslandskapet i 

 öster, som ur formationssynpunkt kan betecknas som en enda stor lafhed. samt 

 fjällkedjans bildningar i väster, hvilka på grund af rikligt förekommande siluriska 

 skiffrar och kalkstenar tillåta uppkomsten af vida grässlätter, som fullständigt 

 kläda sluttningar och dalbottnar. 



^'id den mera detaljerade redogörelsen öfver vegetationstyperna ansluta sig 

 författarna tiU Alb. Nilssons bekanta indelning af landväxterna i ekologiska serier, 

 hvilka sedermera hvar för sig analytiskt behandlas. Sammansättningen af de 

 inom dessa serier förekommande formationerna och deras varianter belvses af en 

 mångfald ståndortsanteckningar, utförda i enUghet med den Hult-Sernanderska 

 metoden, samt ett 20-tal åtföljande fotografiska bilder. 



Som undersökningens praktiska resultat framhåUes, att de verkliga renbetes- 

 markerna äro bundna till fjällkedjans gräsrika sträckningar, de utefter bäckar 

 och älfvar i områdets östra delar förekommande ängsvidesnåren och ängsbjörk- 

 skogama äro nämligen af så ringa omfång, att de ej kunna vara af någon betydelse 

 för vår- och sommarbeten. Då emellertid riksgränsens riktning är sådan, att den- 

 samma endast på tvenne skilda punkter berör fjällkedjan (kring Pältsa i norr och 

 i söder vid Torneträsks västra ända), är det klart, af hvilken ringa areal sommar- 

 betesmarkerna i själfva verket äro här uppe. Kommer så härtill, att de lafrika 

 områden, hvarest lafvar vintertid äro åtkomliga för rename, för närvarande äro 

 fullständigt utnyttjade, så framstår det i så mycket klarare dager, huru vanskhg 

 renens existens och därigenom äfven lappamas börjar blifva i dessa trakter. 



T. Lbs. 



