42* J. A. AMILON. 



varit rådande, ännu ej hunnit bilda någon stärkelse. Samma datum 

 hade vedbildningsarbetet fortskridit ganska långt. Härpå finnas upp- 

 gifter i det följande. De med afseende på assimilationen undersökta 

 Lartx-inåiviåerna äro desamma, som längre fram omnämnas i tabellerna. 



Ofvannämnda försök utfördes på så sätt, att af de späda barren 

 gjordes snitt, som sedan mikroskopiskt undersöktes med jodjodkalium. 

 Detta ämne är som bekant reagens på stärkelse. 



Vid assimilationen bildas stärkelsen sekundärt. Den eller de pro- 

 dukter, som framgå som första resultat af barrens verksamhet, äro vissa 

 sockerarter, och först när dessa i barrens celler nått en viss grad af 

 koncentration, öfverföras de till stärkelse. Uppnås aldrig denna grad, 

 om t. ex. de primära produkterna bortföras snabbare än nya hinna bildas,, 

 uppstår aldrig stärkelse. 



För att hindra borttransporten af dessa och därigenom höja kon- 

 centrationsgraden, af bröt jag de ledningsbanor, som föra assimilations- 

 produkterna från bladet in i växtkroppen — dessa ledningsbanor ligga 

 som bekant i de lefvande barkpartierna — genom att på ett flertal 

 mindre grenar aflägsna en ring af ofvannämnda partier. Härigenom 

 skulle, ansåg jag, en högre grad af koncentration kunna åstadkommas. 

 Men äfven nu kunde ingen stärkelse påvisas. 



Genom dessa försök kan det dock ej anses vara tillfyllest ådaga- 

 lagdt, att de unga assimilationsorganen ej börjat sitt arbete, ty den 

 möjligheten finns alltid kvar, att grenen själf genom sin egen och barrens 

 tillväxt helt och hållet använder alla de näringsämnen, som till äfventyrs 

 bildas. Men så mycket visa de dock, att intet af de assimilations- 

 produkter, som under den tidigare vegetationsperioden möjligtvis bildas, 

 kommer vedcylindern till godo, och att denna sålunda med afseende på 

 tidpunkten för början af sitt tillväxtarbete ej är beroende af barrens 

 verksamhet utan är uteslutande hänvisad till den i densamma upplagrade 

 reservnäringen. 



De ämnen — organiska föreningar af kol, syre och väte — ur hvilka 

 trädet vid vegetationstidens början vid uppbyggandet af de nya ved- 

 och bastpartierna skall hämta nödvändig näring, och hvilka på samma 

 gång skola lämna byggnadsmaterial, finnas sålunda lagrade i detsamma 

 och ha i själfva verket funnits där hela vintern. 



Det är en samlad fond kemisk energi, som finnes uppbevarad i 

 dessa ämnen. Men den är bunden, och innan den kan utnyttjas, måste 

 den frigöras. De relativt högt sammansatta kolföreningarna måste klyfvas 

 i sådana af enklare sammansättning för att härigenom lösgöra en del af 

 den i dessa bundna energien. Detta synes ej kunna ske förrän vid en 

 viss temperatur; först när denna är uppnådd börja de reaktioner att för- 



