BOKSKOGEN INOM ÖSTBO OCH VÄSTBO HÄRAD AF SMÅLAND. 1 3* 



D. Bokskogens föryngring och dess förhållande till 

 andra växtsamhällen. 



Som bekant är boken ett af våra mest skuggifvande trädslag. I 

 slutet bestånd släpper den så ringa ljus till marken, att ingen underväxt 

 af vare sig samma eller annan trädart där i längden kan fortlefva eller 

 uppväxa. Såvida ett dylikt bestånd ej själfsår sig i angränsande växt- 

 samhällen, inträder dess föryngringsfas alltså först med beståndets par- 

 tiella försvinnande. 



Vårt ämne låter sålunda naturligen uppdela sig i tvenne afdelningar: 

 föryngring på förutvarande bokskogsmark och bokens föryngring i andra 

 växtsamhällen . 



Då de företeelser, som falla under förstnämnda rubrik, i de allra 

 flesta fall inledas genom människans direkta ingripande i form af afverk- 

 ning samt i väsentlig mån taga prägel af det sätt, hvarpå dessa ingrepp 

 göras, torde det vara lämpligt att förutskicka några ord om de af verk- 

 ningsmetoder , som varit gängse i undersökningsområdets bokskogar. 



Af historiken i uppsatsens förra del framgår, att stränga lagbestäm- 

 melser förr hindrade bokskogens godtyckliga utfällning, på samma gång 

 som sätten för skogens utnyttjande gynnade uppkomsten och kvarhållandet 

 af äldre, glesa bestånd. För så vida man kan tala om något afverknings- 

 sätt under 1500 — 1700-talen, torde detta alltså närmast haft karaktär af en 

 slags blädning eller ljushuggning, hvarvid de gamla, vidkroniga ollonträden 

 på bekostnad af smärre träd och underväxt i det längsta blefvo sparade, 

 för att till slut äfven de såsom vindfällen eller skadad »dödveda-skog» 

 hemfalla åt spisen eller pottaskeugnen. Endast mera undantagsvis torde 

 under denna tid skogsbrand eller rofhuggning öppnat större kalytor i 

 bokbestånden. 



Sedan särbestämmelserna om bokskogens nyttjande i slutet af 1700- 

 talet blifvit upphäfda, ändrades dessa förhållanden. Det mesta bokvirke, 

 som uttagits efter denna tid, har fallit hyggesvis; många bestånd ha på 

 kort tid blifvit totalt afverkade. Plockhuggning har nog förekommit 

 äfven under denna senare period, men i ringare omfattning, på boställs- 

 skogar jämte enstaka gods och bondhemman. 



I ett afseende tycks afverkningen förr och nu varit lika, den har 

 aldrig blifvit utförd med afseende fästadt vid beståndens föryngring. 



