BOKSKOGEN INOM ÖSTBO OCH VASTBO HÄRAD AF SMALAND. 5'^ 



af mycket gamla bestånd. Det kan nämnas, att erfarenheter från Dan- 

 mark visa, att äfven en fullt typisk torfjordsbildning ingalunda behöfver 

 uppträda som en långsamt (sekulärt) fortskridande process, utan stundom 

 kan försiggå på några fa års tid.^ 



Att omvändt jordförbättring kan äga rum under inflytande af det 

 skydd, som lämnas marken af uppväxande yngre bestånd, synes säkert. 

 I denna riktning verka påtagligen de täta, växtliga föryngringsgrupperna 

 t. ex. på åsen vid Hyltenäs i Gällaryd, i västra delen af Mårås' bokom- 

 råde i Långar}'d samt den unga skogen på Ölmesberg i Jälluntofta, 

 hvarest själfsådd ägt rum på gammal utglesnad eller kal bokmark, som 

 väl varit mer eller mindre gräsbunden, men där dock en yngre bokge- 

 neration direkt efterträdt en äldre sådan. Till markförbättringen i dylika 

 ungbestånd, hälst om de ligga i mark, som för öfrigt är temligen öppen, 

 kunna beteskreatur kraftigt medverka. Synnerligast under varma dagar 

 välja dessa gärna de täta bokdungarna till plats för sin siesta och kvar- 

 lämna därunder mycken spillning. Så snart träden vuxit undan faran 

 att afbetas, har bokskogen därför mera gagn än skada af kreaturen. 



Har torfjordsbildningen fortskridit till en viss gräns, nybildas be- 

 ståndet i regel ej längre, enär, såsom förut anmärkts, bokförjmgringen 

 blir mycket försvårad. I Skubbhults bokområde i Femsjö ha vi sålunda 

 ett exempel på, hur en formlig fröträdsställning af gamla vidkroniga 

 bokar under sådana förhållanden icke förmår frambringa duglig själf- 

 sådd. Flere liknande fall skulle kunna anföras. I andra fall åter 

 äro de lokala förhållandena sådana, att det gamla bokbeståndet väl för- 

 yngrar sig i något annat angränsande växtsamhälle, under det att en ut- 

 veckUngskraftig bokföryngring saknas på den gamla bokmarkens luckor 

 och kalytor. På dessa invandra i stället vanligen gran eller björk. För 

 dessa förskjutningar växtsamhällena emellan skall närmare redogöras i 

 det följande. 



Däremot finnas inga bevis för, att bokskogens benägenhet för de- 

 generation skulle under senhistorisk tid ha ökats. Snarare tala då vissa 

 skäl för, att dessa trakters bokskogar f. n. äro mera hoppgifvande än 

 som var fallet under senare delen af 1700- och förra hälften af 1800- 

 talet. Af vissa allmänna orsaker, som framlagts i historiken, kan man 

 förmoda, att nyssnämnda tidehvarf varit våra bokskogars djupaste för- 

 nedringstid. Till de många specialupplysningar om bokskogarnas då- 

 varande beskaffenhet, som redan lämnats i sockenbeskrifningarna, må 



^ Se härom, förutom Mullers förutnämnda arbete, C. V. Prytz, Et Par Ord om 

 Hugstfelge, Tidsskrift for Sko\-vaesen, A, 1 89 1, sid. 199 samt F. Obelitz, Bidrag til Belys- 

 ning af Sporgsmaalet om, hvor hurtigt Bogemor kan opstaa, samma tidskrift, A. 1 892 sid. 

 109. 



