UPPSKATTNING AK KUBIKINNKHALLET HOS STÅENDE TRÄD. Si* 



i ett jämnt bestånd med tabellen i hand anteckna massan för hvarje 

 träd enligt för hvarje tillfälle vald »växtlighetgrad». Efter hvad vi förut 

 visat, ligger tabellidéns möjliga berättigande tvärtom just i att medel- 

 fornthöjden för beståytdet erhålles ur de kända faktorerna ålder och 

 markbonitet. I ojämna bestånd bör prickas i olika »växtlighetsgrader» 

 och bör den stamvisa kuberingen sparas till sådana tillfällen, då klassifi- 

 cering ej lämpligen kan ske. 



Med hjälp af formtalet, erhållet ur erfarenheten, samt den direkt 

 mätta beståndsmedelhöjden och grundytan, bör emellertid ett bestånd 

 gifvetvis uppskattas afsevärdt säkrare än om både höjd och formtal skola 

 uppskattas medelst erfarenhetsmedeltal bundna af de ej alltför säkra 

 formhöjdsfaktorerna ålder och markbonitet. Med den formtalsserie, jag 

 ofvan lämnat för tall, har å Kloten mycket goda resultat erhållits på 

 detta sätt. Hela konsten ligger i att erhålla riktig medelhöjd, ty sedan 

 har man ju endast att multiplicera denna medelhöjd med det till densamma 

 enligt serien hörande formtalet samt med den ur de uppmätta diametrarna 

 och en cirkelyttabell erhållna grundytan. Vid linjetaxering tillkommer 

 här som alltid svårigheten att riktigt bestämma denna grundyta. 



Vid ojämnare bestånd kan lämpligen grundytan summeras för smärre 

 diametersklasser, hvilkas medelhöjd mätes eller afläses på en upprättad 

 höjdkurva, då metoden dock blir föga enklare än uppskattning medelst 

 t. ex. Maass' tabeller. \'id ej alltför ojämna bestånd kan man däremot 

 finna medelhöjden för hela beståndet i en viss stamklass, nämligen hos 

 den diameterklass som. ligger 30 % från gröfsta ändan räknadt i klaf- 

 ningslistan. Denna regel som af Weise uppställts för Tyskland har å 

 Kloten visat sig stämma synnerligen väl. Genom att mäta höjden å 

 några stammar af denna beräknade diameter, bör således för vanliga 

 förhållanden en riktig beståndsmedelhöjd erhållas, som med sitt motsva- 

 rande formtal ger riktig massa å beståndet enligt formeln M = G. H. F. 

 Denna höjd är vanligen ej fullt lika med beståndets aritmetiska medel- 

 höjd, utan blir noggrannast beräknad lika med medelhöjden af den cy- 

 linder, som har stammarnas medelgrundyta till bas d. v. s. H = sum- 

 man af stammarnas cylindrar dividerad med deras summa grundyta. 

 Tills någon tillförlitlig formtalsserie för gran blir uppställd, torde i Bergs- 

 lagen den af mig här för tall framlagda kunna användas äfven för gran 

 om resultatet höjes med 5 %. 



Då jag här förordar förutom Maass' tabell äfven denna sistnämnda 

 hos oss förut föga beaktade taxationsmetod, beror detta ej endast på att 

 jag anser den vara en förenkling och, använd vid rätta tillfällen, en förbätt- 

 ring af hittills brukliga, i mycket bristfälliga uppskattningsmetoder, utan 

 jag åsyftar därmed äfven en omändring i många öfriga vid skogsindel- 



