84* EUG. HEMBERG. 



land i trakten af staden Charkow divergera. Här fortsätter stäppgränsen i 

 fortfarande sydvästlig riktning genom Podolien och Bessarabien till floden 

 Pruths nedre lopp, medan tallgränsen fortsätter nästan rakt väster ut genom 

 sydligaste delen af Wolhynien till galiziska gränsen. Men under det linjen 

 Orenburg — Charkow är en klimatologisk gräns, är linjen Charkow — Wolhy- 

 nien — Galizien en historisk. Det är den yppiga, påträngande löfskogsvege- 

 tationen, i förening med mänsklig devastering genom brandkultur och y.\a, 

 som småningom undanträngt tallen från dess klimatologiska gräns vid stäp- 

 pen, och alltjämt håller på att ytterHgare undantränga henne mot norden. 

 Denna nutida företeelse utgör ett analogon till tallens, alltifrån Ancylustiden 

 begynnande och under tidernas lopp småningom skedda utrotning genom 

 löfskogsinvasion och skogsbrand inom vida trakter af Sveriges sydliga pro- 

 vinser Skåne, Ha^and och Blekinge. Att tallen det oaktadt inom dessa pro- 

 vinser kunnat å mindre godartade ståndorter häfda sin tillvaro ända inemot 

 den historiska tiden, torde vara visst, liksom äfven att samma organism i 

 Wolhynien kommer att under oöfverskådlig framtid bjuda löfskogen spetsen å 

 för den senare ogynnsamma ståndorter såsom mager sandmo och torr krit- 

 mark . . . 



Guvernementet Wolhynien, med en ytvidd af i rundt tal 72,000 kv.- 

 kilometer, består i dess norra hälft af ett lågland, som utgör en del af 

 de s. k. Rokitnoträsken, Europas största sumptrakt. Det är den trögflytande 

 floden Pripet med sina talrika biflöden, som öfversvämmat detta ofantliga 

 depressionsområde, som förvandlat ^3 däraf till kärr, träskängar och laguner 

 och endast unnat människan, kulturen och skogen en tillvaro på de låga, 

 sandiga åsar och platåer, som nödtorftigt höja sig öfver den vattendränkta 

 nivån. — På höjderna spridda, fåtaliga polska byar med kringliggande åker- 

 fält, högskogar af tall, snårliknande lågskogar af löfträd, ur hvilka granen, 

 som här befinner sig i trakterna af sin ekvatorialgräns, i enstaka stammar 

 höjer sig. Vida, yppiga ängar med videbosketter och otaliga höhässjor, bör- 

 diga dykärr med högskogskomplexer af svartal, asp och ask, milslånga kafvel- 

 broar mellan byarna, på de större vattenvägarna bolmande ångare, som bog- 

 sera med timmer, bräder, ekslipers och spannmål lastade pråmar. De komma 

 från Djneprs öfre och nedre floddal, passera Korolevski kanal, som förenar 

 Pripet med Weichsel, och bringas till Danzig, hvarifrän produkterna expor- 

 teras. Och där lagunerna råda: smala, labyrintartade vattenvägar mellan 

 formliga skogar af ända till 12' höga rörvassar, samt däremellan nate- och 

 näckrosöfversållade vattensamlingar, i hvilka grönrandiga grodor kväka och 

 på hvars yta den lilla flodsköldpaddan håller siesta. Sådan ter sig den all- 

 männa landskapsbilden i Wolhyniens norra hälft. 



Den södra hälften åter utgör ett svagt kuperadt lågland, som småningom 

 höjer sig i sydlig riktning, för att i gränstrakterna mot Podolien antaga en 

 bergartad karaktär. Trakten hvilar dels på kambrisk formation med skiftrar, 

 dels på starkt snäckförande kalktuft" och dels på krita. Samtliga dessa for- 

 mationer träda ställvis i dagen. De täckas i allmänhet af ett mäktigt lager 

 ytterst finslammad sedimentär lera, med stark blandning af kalk, hvarigenom 

 den i torrt tillstånd äger mjöligt utseende och känsel. Öfver detta hvilar i 

 dagytan ett humuslager, hvars mäktighet växlar mellan i — 4'. Här och hvar, 

 synnerligast utmed floderna, förefinnas kvartära sandalluvioner i form af fält 

 och kullar, hvilka senare fordom varit flyktiga och därvid öfverlagrat lerbäddarna. 



