SKOGEN I SYDVÄSTRA RVSSLANTi, 87'- 



Kärrserien öfverensstämmer med nordens. Emedan likväl myllan är dju- 

 pare samt torrlägges fullkomligare under härAarande höga sommarvärme, 

 förete kärrseriens skogsbestånd betydligt starkare tillväxt än i norden. 



Tor/serien skiljer sig föga från samma formation under högre bredd- 

 grader. 



i) Sandserien. Tallskogen saknar underväxt. Markbetäckningen på ste- 

 rilaste lokaler utgöres af spridda ex. af Peltideie, GnapJioliuin, Helic/msuni. 

 Arctostaphylus, Jasione samt Setnpenivuin tectomm, som med sina gröna blad- 

 rosetter marmorerar de nakna sandfläckama. På medelgod sandjord: spridda 

 Hvlocomia, Viola arenaria, Aira canescens. Antennana, svag, fingerhög ljung i 

 enstaka exemplar, ä kullar Euphorbia cvparissias. På godartad sandjord: mat- 

 tor af Hvlocomia och ställvis Dicrana, rik Thytnns, något blåbär och lingon, 

 Bromus steiilis, Festar a glauca, Fråga ria elatior, Rubus saxat ilis, Campatitila, 

 NigeUa, Eitphorbia exigiia, Aspidiiin, ställvis mattor af llnca samt låga snår 

 af Cvtisus b i florns. 



2) Kriiserien. Underbeständ saknas. Markbetäckningen är vanligen 

 så gles, att den hvita, med snäckskal inmängda marken här och hvar fram- 

 skymtar. Förutom en del af förutnämnda växter äro för ifrågavarande tall- 

 skogsformation de mest karakteristiska: Antlivllis vulneraria. HelianiJiemum 

 vulgäre, Trifoliiim montanum, Oenot/iera, Scabiosa orhrolenca, Eri<a camca, Qi- 

 lamintha. Hxpencum, Sedum, Onobiychis m. fl., hvarjämte den vackra Cytisns 

 biflotns äfven å denna ståndort bildar stälhås snårliknande bosketter. 



3) Hedserien. Underväxt saknas i fullslutna bestånd; i luckiga: spridda 

 svaga individ af björk, asp och rönn, samt kraftig återväxt af tall. Mark- 

 betäckningen utgöres företrädesvis af Hvlocomia, Dicrana och Polvtricha. svag 

 ljung, endast i gläntor, d:o blåbär och lingon, \-idare Blechnum, Aspidium. 

 Pteris, Lvropdia samt här och hvar grupper och snår af Cvtisus och Genista 

 iinctoria.^ A ståndortserierna i, 2 och 3 kommer tallen att oberörd af löf- 

 skogsvegetationen under länga tider häfda sin tillvaro. Endast å starkare 

 humificerade lokaler eller sådana med högt grundvatten inflytta representanter 

 för löfskogen samt göra tallen växtplatsen stridig. Dock i stort sedt beredas 

 å ifrågavarande trenne ståndortserier först efter markens starkare humifikation 

 och fred för de nu ofta förekommande skogseldarna, g}-nnsammare A-illkor 

 för löfskogens infl}-ttning på tallskogens bekostnad. 



4) Mullserien. Denna intager den ojämförligt öf\"ervägande tallskogs- 

 arealen. A denna utomordentligt gynnsamma ståndort utvecklar sig tallen 

 till högsta typiska fulländning. Ren tallskog utan underväxt iakttogs ingen- 

 städes; ty skulle äfven skogselden under tidiga vårar med stark torka intränga 

 i dessa bestånd, förtära fjorårets torra gräs- och örtflora, samt döda under- 

 växten af löfskog, så uppskjuter denna likväl åter genom stubb- och rotskott. 



Tallskogens formationer på mullserien äro följande: 



a) Ren, äldre fallskog med undercäxt af sluten, ung ek, som gynnad af 

 tallkronomas gleshet och egen inneboende heliotropisk förmåga skjuter kraf- 

 tigt upp under öfverbeståndet. 



Redan i medelåldriga tallskogar å denna ståndort frodas en rik vegeta- 

 tion af gräs och örter, hvadan befolkningen ofta rothugger löfskogsunderväx- 



* Enen ^umperus\ som eljest tillhör hedserien, saknas här. Hennes sydgräns går 

 norr om floden Pripet. 



