94 K^"''- HEMBERG. 



Ekskogarna förete tvenne skarpt skilda typer, af hvilka den ena fram- 

 gått ur människans ingripande, den andra åter utgör representant för naturens, 

 ostörda verksamhet. 



a) Den genom människan omdanade ekskogen. 



Höslåttern i skogs- och hagmarker spelar ännu i hela Ryssland en stor 

 roll; och detta helt naturligt under där rådande jordbruksförhållanden på lägre 

 utvecklingsstadium. Det kostar jämförelsvis föga möda, att af den bördiga, 

 med ekskog bevuxna svartjorden, skapa den yppigaste slåtteräng. Villkoret 

 är endast ljus och ren mark, hvarefter den yppiga gräsfloran utvecklas af 

 sig själf. Så angripas slutna, medelålders ekskogar med yxa, hacka eller 

 spade. Underväxten rothugges och brännes, de skuggifvande blandningsträ- 

 den (lind, annboken m. fl.) afverkas och ekskogen utglesnas starkt till grä- 

 sets favör. Om äfven så behandlade ekskogar äro estetiskt tilltalande, mär- 

 kes dock, att eken ingalunda inom desamma erhåller villkoren för sin fulla 

 trefnad. Efter glesställningen, minskas höjdväxten, stamrensningen upphör^ 

 hvaremot kronan småningom vidgas oproportionerligt genom grofva, knotiga 

 grenar. Tillföljd af det öppna läget, frånvaron af underväxt och vattenupp- 

 supande, kolsyrebildande marktäcke, ingår ekbeståndet successivt i degene- 

 rescent tillstånd, hvilket yttrar sig i svag tillväxt och torkande toppgrenar. 

 Sekelgamla slåtterskogar äro därför trögvuxna, med vresiga, ofta ihåliga stam- 

 mar, utgörande häckplatser för skaror af blådufvor och blåkråkor, men tillika 

 ofta företeende imposanta stammar af ända till 170 cm. diameter vid bröst- 

 höjd. 



b) Ekskogar under orubbad naturutveckling. 



Dessa intaga lyckligtvis de ojämförligt största områdena. Med svag 

 blandning af de öfriga löfträden, med rik underväxt af alla buskarterna, samt 

 yppig markflora och fuktigheten bibehållande bladaffall, skjuta ekens stammar 

 pelarliknande i höjden. 



Vid uppskattning af 80-årig ekskog å en af mullseriens medelgoda stånd- 

 orter företedde eken en höjdväxt af 2 1 meter, hvarvid medeldiametern vid 

 brösthöjd utgjorde 38 cm., afsmalningen växlade mellan 2,5 — 5 cm. (i ä 2 

 eng. tum) pr 10' sektion, samt grenfria stamhöjden från marken till kronan 

 13 meter. Till exportbjälkar afverkas eken i allmänhet likväl först vid 150 

 års ålder, då hon uppnått särdeles grofva dimensioner. Vid ej för hög om- 

 loppstid visar slutafverkningen, att ekens tillväxt å mullseriens ståndorter upp- 

 gått till omkring 5,5 kubikmeter pr år och hektar. 



Annbokskogen. I lundar och hult förekommer ren annbok å alla 

 bättre jordarterna. Som skogbildande, intill tio hektars ytvidd, endast å do- 

 mänen Gorodistsche, å därvarande myllrika ståndorter. Från mulljorden 

 intränger hon med växtliga bestånd å ena sidan i kärr och å den andra 

 uppåt hedserien. I motsats mot förhållandet i norden, företer hennes stam i 

 dessa trakter föga eller ingen sparunvggigJiet. Stammarna äro oftast fullkom- 

 ligt cylindriska. 



Interiören i annboksskogen påminner i mångt och mycket om bokens: 

 Ljustecknade, högvuxna stammar, skymmande hvälfdt krontak, ingen under- 



