i 12-^ SKOGSAl)MlNlS'lRAIIONl-:N. 



(loss tjänsten k:>n varda i vederbörlig ordning återbesatt uppcliälla iäginäbtari'hel'attiiingc'il 

 i reviret. 



Tjänstledighet har beviljats: 



föreståndaren för Bjurfors skogsskola Henrik Julius för enskilda angelägenheter '/» — 

 "72 med förordnande för e. jägm. Carl Sundberg; 



assistenten hos öfverjägmästaren i Mellersta Norrlands distrikt Torsten Larsson för 

 sjukdom -7, — "Vs med förordnande för e. jägm. Arne Winbergh under tiden '/- — "Va i 



Kungl. May.t har beviljat jägmästaren i Örebro revir A. G. Ericsson för sjukdom 

 tjänstledighet under år 19 10 med förordnande för e. jägm. Harald Sluart samt 



jägmästaren i Hernösands revir Vilhelm Smitt för allmänt uppdrag '/^ — Vj '"^'^ 'ö""' 

 ordnande för e. jiigm. Ragnar Lindahl, 



Biträdande jägmästare. Extra jägmästaren G. E. Gran har förordnats att såsom 

 biträdande jägmästare inom P"inspongs revir på eget ansvar handhafva för%'altningen af Gull- 

 bergs kronojmrk samt öfriga allmänna skogar i GuUbergs härad. 



Till extra jägmästare inom Gäfle — Dala distrikt har den -''/j förordnats utexami- 

 nerade skogseleven Einar J. Berggren. 



Praktiska året för Utex. skogselever. Kungl. Maj:t har den 28 december 

 1909 förordnat att, utan hinder af bestämmelsen i första punkten af 57 § i förnyade nådiga 

 instruktionen för skogsstaten, den, som vid skogsinstitutet aflagt fullständig afgångsexamen 

 och därefter under ett hälft år utöfvat ]iraktisk verksamhet i skogsyrket samt därvid ådaga- 

 lagt flit och skicklighet, må kunna af domänstyrelsen under år 1910 på ansökning och efter 

 vederbörande öfverjägmästares hörande, anställas såsom extra jägmästare inom visst distrikt. 



Länsjägmästares meriter vid ansökan till befattning vid skogsstaten. 



Sedan motioner vid nu pågående riksdag väckts om rätt för vid skogsvårdsstyrclse 

 tjänstgörande forstligt biträde, som aflagt afgångsexamen från skogsinstitutets högre kurs, att 

 för vinnande af anställning i statens tjänst få räkna sig till godo den tjänstgöring, han utöfvat såsom 

 länsjägmästare, torde det vara af intresse att taga del af domänstyrelsens ställning till denna fråga. 



Mötet med rikets skogsvårdsstyrelser hemställde i underdånig skrifvelse den 15 de- 

 cember 1908, att Kungl. Maj:t mätte taga under ompröfning, i hvad mån vid skogsvårds- 

 styrelserna anställda länsjägmästare, som fullgjort hvad som erfordras för vinnande af anställ- 

 ning i statstjänst må vid tillsättande af sådan befattning få räkna sig till godo väl vitsordad 

 tjänstgöring vid skogsvårdsstyrelsc. 



Genom nådig remiss anbefalldes domänstyrelsen att häröfver afgifva utlåtande och an- 

 förde därvid: 



»Styrelsen medgifver, att så kallad länsjägmästares verksamhet i vissa delar öfverensstämmer 

 med den verksamhet, som utöfvas af statens skogsingenjör, men häraf följer ej, att bädaderas 

 verksamhet skall värdesättas lika, då de söka jägmästarebefattning i statens tjänst. Så kallad 

 länsjägmästarebefattning tillsättes nämligen ej af Eders Kungl. Maj:t eller af statsmyndighet 

 och står ej under statens kontroll. Den närmar sig alltså en privatbefattning, i följd hvaraf 

 ett uppdrag att vara skogsförvaltare i privat tjänst i än högre grad borde räknas såsom merit 

 vid ansökning till jägmästarebefattning i statens tjänst, enär sistnämnda båda tjänster i fråga 

 om skogshushållning kunna stå hvarandra ganska nära. Medgåfve staten ett sådant värde- 

 sättande af tjänstgöring utom skogsstaten, skulle intresset slajjpas hos dem, som ägnade hela 

 sin verksamhet åt statens tjänst. Denna är sämre aflönad än tjänstgöring i skogsvärdssty- 

 relser eller privat tjänst, i all synnerhet förr än ordinarie befattning i skogsstaten erhålles, 



( Jch det är i första rummet utsikten för extra ordinarie tjänstemän, som ägna hela sin 

 tid ät staten, att inom öfverskådlig tid vinna befordran till ordinarie befattning, som gör att 

 staten kan bibehålla dugande unge män i sin tjänst. Släpper staten denna hållhake, skall 

 det ej blifva möjligt att utan att väsentligt höja aflöningen bibehålla sådana yngre män i 

 skogsstatens tjänst. De skola komma att ägna sina bästa krafter åt skogsvårdsstyrclsernas 

 och privatas tjänst samt därefter omsider söka hamna hos staten, där de, efter att hafva nätt 

 ordinarie anställning, hade säker utkomst, äfven om deras bästa krafter förbrukats, och hopji 

 om en ganska god pension. Skogsvårdsstyrelserna och enskilde däremot skulle allenast i 

 ett mindre antal fall behöfva pensionera sina förbrukade skogsförvaltare. 



Ett bifall till nu ifrågavarande framställning skulle obestridligen innel)ära en oskattbar 

 fördel för skogsvårdsstyrelserna, men det skulle däremot för statens skogsförvaltning och 

 pensionsväsende innebära en fara af mycket stor räckvidd.- 



Med anledning af det anförda hemställer domänstyrelsen, att framställningen icke mätte 

 föranleda till någon Kungl. Maj:ts åtgärd. 



