II4" TORSTEN LAGERBERG. 



den oväntade upptäckten af trädformig asp på denna nordliga bredd- 

 grad (c:a 68° 23'), ett fynd, som jag redan förut i största korthet har 

 omnämnt (LAGERBERG, I, sid. 20). Då jag sistlidne sommar ånyo be- 

 sökte området, ingick det därför i min plan att utreda detta träds före- 

 komst och betydelse i björkskogen på Torneträsks norra strand, och 

 denna plan har äfven fullföljts så vidt tid och öfriga omständigheter det 

 medgåfvo. — Då jag härmed meddelar resultatet af mina undersökningar 

 öfver aspen, vill jag samtidigt begagna tillfället att lämna några upp- 

 gifter om björkregionens öfriga trädslag, om hvilka jag äfvenledes gjort 

 en del anteckningar, till större delen från samma område. 



Anledningen till vegetationens yppighet på Torneträsks norra strand 

 beror utom på ett mot söder synnerligen väl exponeradt läge på jord- 

 månens beskaffenhet. Till Vaivantjåkko i öster bestå nämligen de brant 

 uppstigande fjällsidorna af kalkhaltiga, lättvittrade bergarter, hvarför de 

 till större delen täckas af djupa lösa jordlager, som dessutom äro starkt 

 myllblandade. Kommer så härtill en god bevattning, torde betingelser 

 för en frodig växtlighet vara för handen. Endast på den ofta nog nästan 

 plana strandremsan, där urberget fläckvis träder i dagen och på de par- 

 tier af fjällsluttningarna, där anhopningar af större moränblock förekomma,, 

 har vegetationen ett magrare utseende. Fjällens stigning är ofta mycket 

 stark, från Vakkejokk till Vilkisnjira i väster afbrytes den emellertid ofta 

 af plana terasser af mindre utsträckning, hvilka delvis äro utbildade som 

 kärr. Den brantaste sluttningen träffar man på Snuritjåkko, som ända 

 från stranden reser sig hastigt i höjden. På detta fjäll får därför björk- 

 regionen en särdeles skarpt markerad öfre gräns; från södra stranden 

 sedd ter den sig nästan linjerak. Den torde här kunna betecknas både 

 som rationell och empirisk \ ehuru den på fjällsträckningen å norra stran- 

 den i allmänhet torde vara blott empirisk så tillvida, att öfverskjutnings- 

 skållans brant bildar ett oöfverstigligt hinder för trädens vidare fram- 

 trängande. 



På sydsluttningen af den stora kalkplatån mellan Vilkisorta (kartans 

 Ortovare) och Vaivantjåkko kan den rationella trädgränsen förläggas till 

 en nivå af 600 m. ö. h. Emellertid går björken långs Vakkejokks ofta 

 djvipt nedskurna flodfåra mycket högre och längre mot norr; de sista 

 björkarna finner man i omedelbar närhet af en fristående hårdskifferkulle 

 ungefär 3 km. öster om den lilla sjön på Vilkisortas nordsida och på 

 en höjd af omkring 685 m. ö. h. — Till jämförelse må erinras om, att 



' Empirisk gräns = den gräns, till hvilken ifrågavarande trädslag öfverhufvud taget 

 når, rationell gräns = den gräns, vid hvilken trädet upphör att föryngra sig genom frön. 

 — Jfr för öfrigt Skrnandf.r, Geol. Fören:s Förh., 22 (1900), sid. 4S6. 



