XAGRA ANTECKNINGAR OM SKOGBILDANDE TRÄD VID TORNETRÄSK. I 1 5* 



björkregionen på Njuljas nordsida (söder om Torneträsk) upphör vid 621 

 m. och på dess sydsida vid 662 m. ö. h. (jfr Sylvéx, I, sid. 3). 



Innan jag öfvergår till den mera detaljerade framställningen, vill jag 

 fästa uppmärksamheten på ett förhållande, som låter sig iakttagas öfver- 

 allt i den björkskog, som växer på fjällens sluttningar: trädens stammar 

 stå ej vertikalt utan intaga en lutande ställning, och denna lutning drifves 

 understundom sä långt, att de bli vinkelrätt inriktade mot den sluttande 

 markytan. Stammarnas böjning har redan förut uppmärksammats af Syl- 

 VÉX, (I, sid. 5), såsom ofta inträffande med de individ, hvilka växa i 

 björkregionens öfversta gräns och tolkas af honom som en följd af vindens 

 inverkan. Som jag redan nämnt kan emellertid detta fenomen spåras 

 ända ned i björkregionens nedersta delar, hvadan fjällvinden knappast i 

 någon större omfattning kan vara orsaken till ett sådant växtsätt, i all 

 synnerhet som traktens topografi är sådan, att vindar, som blåsa utför 

 fjällsluttningarna, torde vara ytterligt sällsynta. Efter allt att döma för- 

 orsakas stammarnas sneda ställning af snötrycket. De under vintern 

 hopade snömassorna röra sig på grund af sin tyngd sakta ned utefter 

 fjällets sidor, hvilket i synnerhet inträffar på våren vid snösmältningen. 

 Alla mindre träd och buskar, som blifvit inpackade i drifvorna, och som 

 icke förmå hålla stånd mot den glidande snöns påtryckning, tvingas 

 sålunda in i ett snedt läge. Detta för hvarje år alltifrån deras tidigaste 

 utvecklingsstadier återupprepade behandhngssätt medför, att stammarna 

 ej kunna inrikta sig vertikalt utan för all framtid bli fixerade i en sned 

 ställning. 



Att det är snön, som har sin hand med i spelet, bestyrkes ytterligare 

 af det faktum, att å områden, där marken är i det närmaste horisontal 

 och en starkare snödrift sålunda ej bör förekomma, träden växa fullt 

 vertikalt. Detta är exempelvis fallet på de terrassformiga afbrotten i den 

 eljes jämna sluttningen af Vilkisortas sydsida m. fl. andra ställen. Starkt 

 böjda stammar kan man äfven få se i de af fjällbäckarna nedskurna 

 ravinerna, hvilka som bekant föra en ofta synnerligen rik växtlighet. 

 Dessa rännor fyllas under vintern helt och hållet med snö till ett ansen- 

 ligt djup, och alt äfven här oaktadt lutningen icke är stark en ganska 

 afsevärd snöskridning inträder, tillkännagifves bl. a. af det utseende, som 

 föregående vegetationsperiods örter förete efter snöns afsmältning. De 

 döda växtresterna ligga hårdt fastpressade mot marken och peka alla 

 med sina spetsar i riktning mot fjällets fot. Som en följd af trädens 

 sneda ställning torde man kunna anse deras ofta mycket starkt excen- 

 triska tillväxt, hvarvid den från fjället vända sidan af stammen är den 

 gynnade. Snöns betydelse för stammarnas utbildning har äfven upp- 

 skattats af G. Anderson (I, sid. 54), som från våra sydligare fjälltrakter 



