I I 6* lORSiKN LAGF.RBKRG. 



skildrat, huru träden genom snötryck under vintern erhålla starkt böjda 

 och deformerade stammar. En intressant jämförelse erbjuder sig bl. a. 

 äfven från Eldslandets skogsregion, hvarifrån Skottsberg, (I, sid. 17, 

 fig. 4) i ett nyligen utkommet arbete skildrar, huru träden i skogsbältets 

 öfversta gräns ofta visa starkt vinkelböjda stammar, uppkomna genom 

 nedrasande snömassor. Böjningen är här betydligt kraftigare liksom också 

 snöns anlopp torde ha varit mycket hastigare och våldsammare, än hvad 

 det i allmänhet blir i våra fjäll. 



Skogen kring Torneträsk faller så godt som uteslutande inom björk- 

 regionens område, karaktärsväxten är sålunda fjällbjörken {Betula odorata 

 Bechst. f. subalpina Larss. Laest.). Utom detta förekomma mer eller 

 mindre starkt inblandade följande träd: asp [Populus tremula L.), gråal 

 {Alnus incana (L.), Willd. var. borealis Norrl.) svartvide, sälgvide och 

 grönvide [Salix nigricans J. E. Sm., S. caprea L., 5. phylicifolia L.) 

 samt rönn {Sorbus ancuparia L.) och hägg [Prunus padus L. var. borea- 

 lis Schubeler). 



Björken uppträder under de mest olika skepnader, och det torde 

 väl icke vara tvifvel underkastadt, att flera från hvarandra väl skilda 

 typer här föreligga. Fjällbjörkens mångformighet är ju en sak, som redan 

 förut vunnit beaktande. I sitt bekanta arbete »Pflanzenbiologische Stu- 

 dien aus Russisch Lappland» framhåller KiilLMAN (II, sid. 162), att träd- 

 gränsens björkar endast till sina habituella egenskaper kunna skiljas från 

 låglandets former. Han är sålunda här böjd for det antagandet att för- 

 ändrade lefnadsförhållanden varit den egentliga orsaken till de afvikande 

 karaktärer, som dessa gränsbjörkar uppvisa. För min del är jag emeller- 

 tid snarare benägen att tro, att flertalet former verkligen representera 

 konstanta typer, detta på grund af sättet för deras uppträdande. Full 

 klarhet i denna intressanta fråga torde väl här, liksom i andra med detta 

 likartade fall endast kunna ernås genom kulturförsök, hvilka emellertid, 

 så vidt }ag har mig bekant, alltjämt fortfarande saknas. I de omnämnda 

 olika formerna inbegripas naturligtvis icke de många med all säkerhet 

 hybridogena individ [Betula odorata x nana), som hafva en mycket vid- 

 sträckt spridning i hela området, och som i sina skilda former represen- 

 tera snart sagdt alla tänkbara öfvergångsstadier mellan stamarterna. Tyd- 

 ligt är, att den som vill söka åstadkomma en tillförlitlig och systematiskt 

 korrekt utredning af våra björkformer är hänvisad till studier på lefvande 

 exemplar i naturen; att uteslutande med stöd af torkadt material söka 

 lösa detta spörsmål är minst sagdt oförsiktigt och leder i alla händelser 

 till osäkra eller oriktiga slutsatser (jmfr N. C. Kindberg: »Om släktet 

 Betula». — Bot. Not., Lund 1908 och 190g). 



