NÅGRA ANTECKNINf.AR OM SKOGlilLIiANDK TKAD \ 11) 1 ORNETRASK. I 2 I •"^ 



på en utlöpare af Kebnetjäkko i skyddadt sydläge till den betydande 

 höjden af 680 m.; för dessa senare uppgifter har jag doktor S. BiROER 

 att tacka. Den nordligast belägna punkt på svenskt område, från hvil- 

 ken den är känd, torde vara Mukkavuoma intill Könkämä älf (68° 52' 

 n. br.), där den anträftats af kand. Til. Fries. Äfven från ryska lapp- 

 marken omnämnes krypaspen afKiiiLMAX (II, sid. 223), den öfverskrider 

 emellertid här mångenstädes björkens gräns mot norr; i Alperna hör 

 den likaledes till de löfträd, som nå längst upp på fjällens sidor. Den 

 är sålunda enligt S(IIK<)TI-:r (I, sid. 247, fig. 105 B) anträffad på en 

 höjd af 1900 m. ö. h., dock endast som låg buske. 



Krypaspen växer helst på stenbunden mark (morän) och synes före- 

 dra mera öppna platser i björkskogen, där den direkt utsattes för solens 

 strålar. Bladen bli därigenom mycket ofta starkt rödbruna. Årsskotten 

 nå i allmänhet icke någon större längd, ofta stanna de vid 5 — 8 cm. Förved- 

 ningen fortskrider långsamt, hvilket har till följd, att de vanligtvis icke 

 förmå uthärda en öfvervintring utan bortfrysa. Härigenom åstadkommes 

 dessa krypbuskars risiga utseende och synnerligen oregelbundna för- 

 grening, och detta är likaledes orsaken till att ett hinder lägges i vägen 

 för uppkomsten af trädformade individ. 



Till och med vid Vakkejokk, där förhållandena uppenbarligen äro de 

 allra gynnsammaste, och där, såsom jag förut nämnt, trädformig asp ännu 

 förekommer, har krypaspen stora svårigheter att öfvervinna för att blifva 

 träd. Som exempel härpå kan anföras, att ett exemplar, som tydligen 

 gjorde allt för att uppnå trädform, och som i juli 1909 hade nått omkring 

 I m:s höjd och gick på sitt jide år, icke mindre än 4 gånger hade fått 

 sina toppskott bortfrusna. Att det under sådana omständigheter bör 

 vara synnerligen svårt för den trädformade aspen att bibehålla sig på 

 platsen faller ju af sig själft. 



Som redan nämnts fann jag sommaren 1908 några större aspträd 

 vid Vakkejokk. Det största af dessa hade en brösthöjdsdiameter af 34,4 

 cm. Vid mina undersökningar på platsen senast förflutna sommar har 

 jag ytterligare anträffat omkring ett 20-tal trädformade individ i björk- 

 regionens nedre del, alla väster om Vakkejokk. Af dessa finnes det ojäm- 

 förligt största antalet i Vakkejokks omedelbara närhet nedanför en träd- 

 lös moränkulle. De flesta äro gamla träd, yngre individ äro mycket 

 sparsamma. 



Det allmänna intryck, som dessa aspar göra, är i mångt och mycket 

 afvikande från det man är van vid från sydligare breddgrader. Stam- 

 mens släta bark är starkt gulgrå, den nedre spruckna delen är särdeles 

 groft och djupt sprickig och erinrar i detta hänseende icke sä litet om 

 en stam af masurbjörk. I förhållande till stammens längd är kronan 



