NÅGRA ANTECKNINGAR OM SKOGBILDANDE TRÄD VID TORNETRÄSK. 129^^ 



Utmärkande drag för dessa sälgar är bladens ovanligt starka behåring. 

 undersidan är tätt gråhvitt filtluden och så äfven öfversidans nerver. 

 Åtminstone två af exemplaren hade blommat under året (9), men större 

 delen af de sparsamt förekommande hängena hade endast sina basala 

 delar lefvande, topparna voro dödade på ett tidigt utvecklingsstadium, 

 sannolikt genom frostens angrepp. Den nordligaste lokal på norskt 

 område, där Salix caprea uppträder i trädform, torde vara Alten, hvarest 

 SCHTBELER (I, sid. 560) år 1870 mätte ett träd af 7,8 m:s höjd och 

 en motsvarande brösthöjdsdiameter af 42 cm. — Salix phylicifolia når 

 endast undantagsvis några större dimensioner. Små omkring 3 m. höga 

 träd har jag sett på Njuljas ostsida och dr. H. Hesselman upptar i en 

 ståndortsanteckning från Xissonjokk, upprättad den ^' g 1904. bland 

 träd äfven spridda exemplar af denna art, däraf ett med en brösthöjds- 

 diameter af 15,0 cm. 



Rönnen är som bekant mycket vanUg i fjällens björkregion i all- 

 mänhet och intager äfven i björkskogarna kring Torneträsk en framskju- 

 ten ställning. Den går här som buske ofta nog lika långt upp på fjäll- 

 sluttningarna som björken, i lunddäldsvegetation blir den ofta trädformad 

 med smal böjd stam och gles oregelbunden krona. Större exemplar äro 

 äfven flerstammiga. Mera sällan inträffar det, att former, erinrande om 

 sydligare trakters välvuxna träd, komma till utbildning. Endast två sådana 

 exemplar har jag påträffat, båda i björkregionens nedre del väster om 

 Vakkejokk. Deras höjd var omkring 6 m., kronorna täta, vida och 

 regelbundna. Stammarnas diameter vid brösthöjd belöpte sig till resp. 

 17,2 och ig, 7 cm. — Sommaren 1907 anträffade jag utmed lappstigen 

 söder om Njunjes en ganska anmärkningsvärd form af rönn, hvilken 

 sedermera visat sig vara rätt allmän. Den kännetecknas i främsta rum- 

 met af de långt utdragna, glesa och fablommiga blomsamlingarna, den 

 eljes kvastlika blomställningen är sålunda förändrad till klase. Af\en 

 bladen förete en del olikheter, hvilket speciellt t}'dligt märkes å deras 

 ändflikar. Dessa äro nämligen betydligt bredare än småbladen i öfrigl, 

 stundom rombiska, och ha vid sin bas en eller två mer eller mindr^^ 

 djupt (ofta fullständigt) afskilda sidoflikar. 



Rönnens blomning äfventyras ofta genom klimatets stränghet. Som- 

 maren 1903 fann SylvéN (I, sid. 8) talrika från föregående år kvar- 

 sittande, vissnade blomställningar, men kunde ej spåra någon ansats till 

 blomning under året. De tre somrar jag varit vid Torneträsk har rön- 

 nen blommat ganska allmänt, sistlidne sommar anmärkningsvärdt rikt. 

 Jämte utslagna blomsamlingar sutto i trädens kronor ofta kvar de torkade 

 och döda samHngarna af halfmogna frukter från föregående vegetations- 



SkogsvårdsföreningeKS Tidskrift igio. Fackuppsaiser. J 



