XAGRAANTECKXINGAR OM SKOGblLDANDE TRÄD VID TORNETRASK. 137^ 



blott de sista 200 åren undergått en märkbar försämring. Detta antagande 

 stödes bl. a. af den omständigheten, att träden för närvarande icke kunna 

 utvecklas till samma dimensioner, som de fordom uppnådde; de största 

 exemplar man nu finner äro döda. Så är exempelvis förhållandet med 

 den trädformiga aspen, som med all säkerhet är dömd till undergång, 

 så är likaledes mångenstädes fallet med björken. Som exempel härpå kan 

 jag anföra, att jag sommaren 1907 i björkregionens öfre del på Njuljas 

 sydostsida, där de nu växande träden äro ganska små och lågvuxna, 

 fann rester efter en gammal björkskog af för platsen helt främmande dimen- 

 sioner. På marken lågo väldiga, starkt multnade stammar, alla pekande 

 i en och samma riktning utför fjället. Troligtvis hade de förolyckats 

 vid något snöskred. Ehuru platsen ännu ligger nedom björkens nuva- 

 rande rationella gräns, och den skog, som uppvuxit på de multnade 

 lämningarna af en gången tids yppigare björkvegetation, tydligen är 

 mycket gammal, kan intet af dess träd tillnärmelsevis mäta sig med dem, 

 som en gång funnits där. Kan man öfverhufvudtaget återfinna så kraf- 

 tiga träd nu, så skall det vara i björkregionens allra nedersta delar på 

 de gynnsammaste lokaler. — Ett annat tecken på björkgränsens nedgång 

 torde man ha i uppkomsten af de redan förut omnämnda gränsbjörk- 

 skogar af parkartad natur, hvilka understundom utbildas i själfva öfver- 

 gångsområdet mot regio alpina. De lägre nivåernas ört- och gräsrika 

 undervegetation går här i oförändrad sammansättning upp genom björk- 

 skogens öfversta glesnade leder och når ett icke obetydligt stycke ofvan- 

 för björkens nuvarande empiriska gräns. Det måste väl anses mindre 

 sannolikt, att en så beskaffad undervegetatation, hvars uppkomst just be- 

 tingas af björkens närvaro, kunnat oberoende af detta träd vandra upp 

 för fjällsluttningarna till en sådan höjd. Enligt mitt förmenande måste 

 den, där den nu finnes ofvanför björkgränsen, anses såsom fortlefvande 

 från den tid, då björkarna voro skogbildande pä samma nivå, och dess 

 förekomst bör sålunda tydas som ett tecken på att björkskogen en gång 

 nått högre upp än hvad den nu gör. 



Litteraturförteckning. 



Andersson, G., (I^, Växtlifvet inom öfre Dalarna. — Öfre Dalarna förr och nu. — Stockholm 



1903. 

 Andersson, N. J., (I), Conspectus vegetationis Lapponise. — Upsalis 1846. 

 Bergström, E. och Fries, Th., (I), Anteckningar till karta öfver renbetesmarkerna ofsan 



barrskogsgränsen inom Karesuando och Jukkasjär\i norr om Torneträsk. — Uppsala 1909. 

 Fristedt, R. F., (I), Anteckningar öfver en resa i Torneå Lappmark, på Kongl. Wetenskaps- 



akademiens bekostnad företagen under sommaren 1852. — Bih. till den bot. Arsber. 



för är 1850. Stockholm 1853. 



