LITTERATUR. 143*' 



omnämndt, att det är riksrådet, grefve Törrings skarpa angrepp på statskogs- 

 hushållningen i Bayern, som satte nytt lif i dessa sträfvanden. Hans angrepp 

 synes också redan medfört resultat, i det statsskogsskötseln i Bayern lagts om 

 till större intensitet, kortare omloppstid och afsevärdt ökade inkomster för 

 statskassan. 



Kort härefter var det professor C. Wagner i Tiibingen, som i sin upp- 

 märksammade broschyr Unsere Forstwirtschaft im 20. Jahrhundert, I»^, på 

 ett glänsande sätt gjorde sig till tolk för de nya principerna. 



Nu föreligger ett liknande arbete från Baden, som också torde äga sitt 

 intresse. Det berör samma fråga, som hos oss blir alltmera aktuell — en 

 intensivare skötsel af statsskogarna och frågan om det äldre virkeskapitalets 

 tillgodogörande. 



Författaren börjar med att citera statsministern för finanser v. Gessler, 

 hvilken i den wiirtembergska andra kammaren yttrade: :>Herr deputeraden 

 Liesching har talat om, att inom skogsfönaltningen råder strid mellan olika 

 åsikter, nämligen en strid mellan den unga och den gamla skolan, och han 

 har beklagat det. Jag för min del måste däremot ställa mig på en annan 

 ståndpunkt. Jag tror, att det är önskvärdt att inom en sådan förvaltning 

 som skogsförvaltningen olika meningar göra sig gällande. Det blir då i kam- 

 pen mellan dessa meningar, som den verkliga sanningen kommer fram.» 



Författaren framhåller i anslutning härtill, huru under de senaste 15 åren 

 storartade framsteg gjorts inom skogsvetenskapen, särskildt inom tillväxt- och 

 gallringsfrågomas område. — I synnerhet hafva åsikterna förändrats beträf- 

 fande förhållandet mellan hufvudafverkningama och förafverkningama i bestån- 

 den. Som exempel härpå anför författaren, hiu-usom Lorey beräknat att -vid 

 1 20-årig omloppstid förafverkningama endast skola omfatta 47 % af hufvud- 

 afverkningen på bästa granmark, medan Scitwappach några år senare å samma 

 mark beräknat förafverkningama till 118 % af hufvudafverkningama. 



Som exempel på stridens hetta vid diskussion af de olika riktningarna 

 inom den tyska skogsförvaltningen må här anföras författarens citat af pro- 

 fessor Udd Möllers anförande vid den badiska skogsföreningens sammanträde 

 i Mannheim 1907 (man finner häraf att förf. är anhängare af den finansiella 

 omloppstiden) : 



»Tre metoder för bestämmande af omloppstiden äro f. n. i bmk: 



1 . Den första metoden måste jag — tillåten I, att jag för ett ögonblick 

 blir ironisk — kalla den tillfälliga omloppstiden. Den är mycket utbredd och 

 mycket älskad, emedan för dess utrönande är på intet vis erforderligt, vare 

 sig vetande eller möda, den blir helt enkelt blott 'skattad', 'bestämd' eller 

 också 'öfvertagen från farfar'. 



2. Den högsta skogsräntans eller den högsta genomsnittsafkastningen 

 representerar en metod, som många hushållsgrenar taga i anspråk för sig, 

 men i verkligheten handlar efter slumpen. Denna metod är lu-säktad eller 

 berättigad under outvecklade hushållningstörhållanden. I dag är dess använd- 

 ning liktydigt med att låta allting hvila eller med slöseri med de krafter, 

 hvaraf hushållningen beror. 



3. Mot denna metod står den finansiella omloppstidens metod, hvilken 

 eftersträfvar att uppnå det fördelaktigaste förhållandet mellan produktionens 



' Se rec. i denna tidskrift 1909. H. 4 — 5. sid. 173* fackupplagan. 



