OM VATTNETS SYREHALT OCH DESS INVERKAN PÅ SKOGSMARKEN. 1 8 5* 



ningen grundläggande undersökningar. ' Gastillgången och gasernas sam- 

 mansättning i vattnet influeras i högsta grad af de i vattnet lefvande 

 organismerna. Om dagarna kan vattnet, då vegetationen är rik, visa ett 

 syreöfverskott på grund af växternas assimilation, om natten däremot 

 syrebrist, förorsakad af organismernas andning och assimilationens upp- 

 hörande." Om vi i våra skogssjöar med deras fattiga planktonflora kunna 

 uppvisa en dylik växling i syrehalten må vara förbeiiållet andra under- 

 sökningar att afgqra. 



För studiet af försumpningens samband med vattnets syrehalt är 

 det emellertid af intresse att se, att humusämnena ej förmå att väsentligt 

 nedsätta syrehalten hos sådana vatten, som genom vågrörelser och ström- 

 ningar komma i mera liflig beröring med luften. Helt annorlunda ge- 

 staltar sig saken hos stillastående humushaltigt vatten. 



Syrehalten i vattensamlingar på mossar och i försumpade 

 granskogar. 



I mossar, försumpade granskogar och på andra ställen i skogsmar- 

 ken, där en rikare ansamling af humusämnen äger rum, finnas alltid 

 smärre gropar i marken, fyllda med mörkt — nästan svart vatten. Vatt- 

 nets färg härrör af lösta humussyror. Vattnet i dessa hålor är visserligen 

 utsatt för luftens direkta inverkan, men det är stillastående och ytan 

 sättes ej i rörelse af vindarna. Tabellen n:o 2 meddelar de resultat, 

 som analyserna af vattenprof från sådana platser lämnat. 



Öfverallt visar sig en betydande syrebrist, ehuru profven tagits nära 

 ytan. I vissa prof. t. ex. från den försumpade granskogen å Kulbäcks- 

 liden i Degerfors revir finnes endast spår af syre. Orsaken till syrebris- 

 ten kan icke vara någon annan än den att humusämnena förbruka syret 

 i vattnet hastigare än det hinner upptagas ur luften af en stillastående 



' Le Leman II. Lausanne 1S95. 



- Vid föregående undersökningar har man vid beräknandet af syreöfverskott eller syre- 

 brist i vattnet i allmänhet användt sig af Bcnsexs undersökningar öfver vattnets förmåga 

 att lösa luftsyre. Enligt Winklkks sedermera utförda och på mångahanda sätt kontrollerade 

 undersökningar äro emellertid de af Bussen beräknade absorptionskoefficienterna afsevärdt 

 för låga. En del af det syreöfverskott, som man ansett sig finna i sjövatten, beror därför på denna 

 felkälla. Skulle de syreanalyser å vatten från skogstjärnar och skogsåar, som här omtalas, 

 ha jämförts med Bqnsens absorptionstal, skulle alla profven, med undantag af det från 

 skogstjärnen vid Fagerheden, ha visat ett större eller mindre syreöfverskott. Flera bland de 

 af FoREi, citeradt arbete) anförda analyserna visa emellertid ett betydande syreöfverskott i 

 vattnet, äfven om Winklers absorptionstal läggas till grund för jämförelsen. 



