1 86* HENRIK HESSELMAN. 



vattenyta.^ Gashalten influeras äfven på dessa platser af vegetationen. 

 Af de två groparna i mossen vid Bottnaryd är den, som hyser en 

 vegetation af hvitmossa (Sphagnum dusenii) och missne (Calla pa- 

 lustris) rikare på syre än den närbelägna, men vegetationsfria gropen. 

 Den högre syrehalten får väl tillskrifvas växternas assimilation. Af dessa 

 observationer framgår sålunda, att stillastående, starkt humushaltigt vat- 

 ten visar en a/sevärd, stundom högst betydande syrebrist, äfven om det 

 befinner sig i omedelbar beröring med bi f t en. , 



Är vattnet däremot svagt humushaltigt kan syrehalten vara ganska 

 betydande. I den oväxtliga granskogen togos några vattenprof i gräfda 

 gropar. Yattnet i dessa var i det närmaste klart, hade en svag smak 

 af humusämnen, men var nästan mättadt m^d syre. I några gropar 

 gräfda i en skog under börjande försumpning var däremot syrehalten 

 betydligt Jinder mättningspufikten. (Se tab. n:o i.) 



Syrehalten hos vattnet i myrar, mossar och försumpade granskogar. 



De nyss omnämnda, humushaltiga vattnen stå i direkt beröring med 

 luften men visa ändock en ganska betydande syrebrist. Under sådana 

 omständigheter torde det icke förefalla märkligt (tab. n:o 5), att samt- 

 liga vattenprof, uppumpade på omkring 20 cm:s djup i mossar och 

 försumpade granskogar , visat sig fullkomligt syrefria, såvida icke prof- 

 vet tagits nära eller i mossens yta, i hvilket fall spår af syre kunnat 

 konstateras. Är marken däremot mera källartad, så att vattnet befinner sig 

 i hastigare rörelse, kan syrehalten vara ej så obetydlig, såsom i ett af prof- 

 ven från Kulbäcksliden. Den totala syrebristen i mossen förklaras af vatt- 

 nets höga halt af humusämnen samt af de stora hinder, som möta dess 

 rörelse i marken. Några vattenprof ha äfven tagits af det starkt humus- 

 haltiga vattnet i några brunnar, upptagna i trädbevuxna myrar. Som 

 tabellen n:o 4 visar äro samtliga dessa prof fullständigt syrefria. 



Intressant är en jämförelse mellan syrehalten i den öppna tjärnen 

 och syrehalten i den gungflyzon, som betecknar första stadiet i sjöns 

 igenväxande. Tabellen n:o 6 hänför sig till tvenne igenväxande skogs- 

 tjärnar, den ena belägen på en sandhed vid Fagerheden i Piteå revir, 

 den andra vid Bottnaryd i norra Småland. Tjärnarnas vatten är ganska 

 rikt på syre, i Bottnaryd i det närmaste mättadt. Vattnet i gungflyet. 



^ Stillastående rent vatten af konstant temperatur upptager syre särdeles långsamt. I 

 ett af Peter Ki.ASON omnämndt försök, behöfde urkokadt vatten, sedan det fatt svalna i 

 vakuum, 3^/^ dagar för att åter blifva mättadt med syre. Temperaturändringar påskynda 

 syreabsorptionen, rörelse i vattnet genom strömningar och skakningar befordra den i högsta 

 grad. (Se Peter Klason: Om rening af afloppsvatten från sulfitfabriker. Teknisk tid- 

 skrift. Afd. för Kemi och bergsvetenskap. 22 aug. 1908.) 



