192* HENRIK HESSELMAN. 



De undersökningar för hvilka här redogjorts, visa med all tydlighet 

 att det råder fullkomlig syrebrist i mossar och försumpade granskogar, 

 t. o. m. i de öfversta torflagren, där växterna ha sina rötter. Märklig 

 är den stora skillnad i afseende på markens genomluftning, som råder 

 mellan den oväxtliga och den starkt växtliga granskogen. Intressant är 

 också att se, hvilken betydelse vattnets rörlighet äger för syreabsorptio- 

 nen. Syretillgången i marken och vegetationens utveckling å dessa olika 

 platser stå utan tvifvel i samband med hvarandra. För en diskussion 

 häraf fordras dock en närmare belysning af humusämnenas förmåga att 

 upptaga syre. 



Om humusämnenas förmåga att upptaga syre. 



I det föregående har ofta framhållits, att den syrebrist, som en del 

 starkt humushaltiga vatten visa, beror på humusämnenas närvaro. Humus- 

 ämnena utgöras af under sönderdelning stadda organiska föreningar. Dy- 

 lika ha i regel stor förmåga att upptaga fritt syre. Särskildt är' detta 

 fallet med sådana sönderdelningsprodukter, som bildats utan luftens fria 

 tillträde. Dylika kroppar verka starkt reducerande och kunna i lösning 

 öfverföra järnoxidsalter till oxidulsalter. En forskare Reichardt ^ har 

 visat, att torf förmår minska syrehalten i regnvatten högst väsentligt 

 under loppet af 15 — 20 minuter. 



På anstalten har jag låtit utföra en del undersökningar, för att i 

 någon mån ytterligare belysa denna fråga. 



En del preliminära försök afsågo att undersöka, hur mycket syre, 

 som beröfvas vattnet, då det rinner ned genom ett torfskikt. För detta 

 ändamål fylldes ett 5 cm. vidt, nedtill sammandraget glasrör till en höjd 

 af 10 cm. med den jordart, som skulle undersökas. Rörets nedre ända 

 stod i en skål med paraffinolja, så att det genomrunna vattnet icke 

 kom i direkt beröring med luften. 



Försöken utfördes på så sätt, att 1 50 kbcm. luftmättadt vatten fick 

 rinna genom det med genomfuktad jord fyllda röret. Den tid, som åt- 

 gick för vattnets genomrinnande, antecknades. Det för försöket använda 

 vattnets syrehalt var noggrant bestämd. När vattnet runnit igenom 

 jorden, tillsattes de för syreanalysen erforderliga kemiska reagensen. 

 Sedan joden blifvit frigjord genom tillsats af saltsyra, upphämtades 

 medels en pipett 50 kbcm. af vattnet under parafifinoljeskiktet.^ Detta 



^ Ramann. Bodenkunde. Aufi, II sid. Berlin 1905. 



' Som joden löses i paraffinolja, måste man upptaga profvet för analys omedelbart 

 efter jodens frigörande. 



