196* HENRIK HESSELMAN. 



att det återigen kan frigöras ur de ämnen, af hvilka det upptagits, utan 

 det ingår i kemiska föreningar, ur hvilka det endast med stor svårighet 

 återigen kan frigöras. ^ 



De föregående försöken vittna om den hastighet, hvarmed humus- 

 rika och framförallt sura jordarter upptaga syre ur vatten. När en sådan 

 jordart blir fullt vattenmättad, blir den så godt som genast en fullt syre- 

 fri jordmån för växterna, hvilket i de flesta fall betyder en nedsatt eller 

 mycket starkt hämmad rotverksamhet. Detta är säkerligen en af anled- 

 ningarna till den likhet, som i vissa afseenden råder mellan högmossarnas 

 växtlighet och den mer utpräglade hedvegetationen. Intressant är 

 också att hedvegetationens motsats den örtrika bokskogen endast 

 trifves på sådan mark, som mycket långsamt blir syrefri vid jordens 

 mättande med vatten. För en närmare diskussion af dessa frågor 

 fordras dock en liten redogörelse för syrebristens biologiska betydelse. 



Om rötternas förhållande i syrefattig mark. 



Ända till senaste tid har man vetat ganska litet om, hur rötterna 

 fysiologiskt förhålla sig i ett syrefritt eller syrefattigt medium. De vik- 

 tigaste undersökningar, som hittills föreligga på detta område, äro en 

 nyligen utförd studie af tvenne bömare J. Stoklasa och A. Ernst. ^ 

 De inriktade sina forskningar på en närmare utredning af de syror, som 

 rötterna afsöndra. De funno därvid, att de produkter, som bildas vid 

 rötternas andning, äro af olika beskaffenhet allt efter syretillgången. Vid 

 normal syretillgång (d. v. s. atmosfärisk luft) bildas kolsyra, vatten samt 

 en mycket ringa kvantitet vätgas. Sjunker syrehalten i det omgifvande 

 mediet bildas utom kolsyra äfven myrsyra, ättiksyra, acetaldehyd och 

 aceton. Dessa ämnen verka emellertid som starka gifter, som försätta 

 rötterna i ett sjukligt tillstånd, hvaraf hela organismen lider. Denna 

 själfiförgiftning är den första orsaken till det sjukliga eller abnorma ut- 

 seende, som vegetationen ofta företer på illa genomluftad mark. De 

 nyss omnämnda forskarna använde som försöksobjekt kulturväxter, så- 

 som korn, majs, hafre och bohvete, som säkerligen äro särskildt käns- 

 liga för minskad syretillgång till rötterna. Den spontana vegetation, 

 som trifves på syrefattig eller syrefri mark, företer emellertid vissa an- 

 ordningar i organisationen, hvarigenom de i marken lefvande rötterna 

 förses med för deras utveckling nödvändig luft. 



Vanligt är t. ex. att kärr- och mossväxter äga vida luftkanaler, 



* Enligt ScHUBLERS undersökningar kondenseras fritt syre icke i marken. Mitscher- 

 LICH. Bodenkunde fiir Land- und Forstwirte. Berlin 1905. 



' Beiträge zur Lösung der Frage der chemischen Natur des Wurzelsekretes. Jalirb 

 wissensch. Botanik. Bd. 46. H. i. 1908. 



