OM VAl"rNETS SYREHALT OCH DESS INVERKAX PA SKOGSMARKEN. 199=^ 



tionella skogsskötseln gå just ut på att befordra luftens tillträde till mar- 

 ken. Hedkulturemas framgång t. ex. hvilar till väsentlig del på åtgärder 

 för markens genomluftning. Men äfven vid en skogsvård, så pass ex- 

 tensiv som den norrländska, kan man vidtaga åtskilliga åtgärder för att 

 befordra markens genomluftning, i synnerhet på sådana marker, om 

 hvilka här är fråga. 



Markens genomluftning och dikningens betydelse. 



De studier öfver skogsmarkens försumpning, som försöksanstalten 

 sedan flera år bedrifvit, ha ledt till det resultatet, att vattnet i myrar 

 står i direkt förbindelse med grundvattnet i omgifvande skogsmark. Så 

 är förhållandet med det i korthet beskrifna försöksfältet vid Rokliden i 

 Piteå kronopark \ Piteå revir, och det nyanlagda försöksfältet å krpk. 

 Kulbäcksliden i Degerfors revir har bekräftat dessa resultat. Från my- 

 rarna strömmar vattnet in i omgifvande skogsmark, förorsakande en 

 grundvattenshöjning, som blir större ju närmare man kommer till myren. 

 Det vatten, som kommer från myrarna, är emellertid syrefritt. De i 

 myren hopade torfmassorna ha, alldeles som humusprofven i de expe- 

 riment, som skildrats i ett föregående kapitel, beröfvat vattnet allt dess 

 fria syre. Stiger därför grundvattnet så högt, att det kommer upp i 

 trädrötternas region, omöjliggöres deras andning, hvaraf trädet lider mer 

 eller mindre skada. Närmare myrarna slår grundvattnet i regel mycket 

 högt, men i starkt försumpade områden stiger det vid snösmältning och 

 vid rikligare nederbörd upp i rotregionen äfven på områden, som ligga 

 längre från myrkanterna. Större skogspartier komma då i viss mån un- 

 der myrens inflytande. Denna periodiska syrebrist i marken måste nöd- 

 vändigt inverka på skogens växt. Det mindre kraftiga och växtliga ut- 

 seende, som skogen på i ytan torr mark ofta företer inom myrområden 

 eller för öfrigt starkt försumpade områden beror utan t\'ifvel till en vä- 

 sentlig del därpå, att på föga djup trättas ett syrefritt grundvatten, som 

 omöjliggör för träden att ordentligt utnyttja marken. Detta är väl också 

 anledningen till, att på låga skogsholmar och skogklädda näs och uddar 

 i myrarna i regel växer en mera mager och tarflig skog. Rötterna 

 kunna icke ordentligt funktionera och den förmåga, som skogen utan 

 tvifvel själf har att motarbeta markens försumpning genom stark vatten- 

 förbrukning kommer icke till sin rätt. Försumpningen utbreder sig där- 

 för fortare och lättare, tack vare vattnets brist på för växternas trefnad 

 behöfligt svre. Här ha vi säkerligen en af anledningarna till. att för- 



' Se Redogörelse för den botaniska afdelningens verksamhet åren 1906 — 190S etc. 

 Meddelanden frän Statens skogsförsöksanstalt. H. 6. Skogsvårdsföreningens tidskrift 1909. 



