2 2 4* TORSTEN LAGERBERG. 



Gråbarrsjukans svamp är sålunda en parasit, som angriper de friska 

 lefvande barren och tager sin näring från dessa. De yttre symtomen 

 framträda emellertid icke i någon större omfattning förr än under senare 

 delen af sommaren, i slutet af augusti eller början af september, och 

 så småningom antaga barren det karaktäristiska gråaktiga utseende, som 

 ofvan beskrifvits. Affärgningen blir allt kraftigare under hösten och den 

 därpå följande vintern, och de sjuka träden falla därför särdeles lätt i 

 ögonen under våren följande år efter infektionen. Som redan förut 

 nämnts, återstår understundom på ett angripet barr ett basalt, längre 

 eller kortare, lefvande parti med skarp begränsning mot den öfre angripna 

 barrdelen (jfr fig. 5). Denna omständighet lämnar en förklaring på svampens 

 tillväxtsätt inom barret. Det är tydligt, att infektionen utgår från barrets 

 spets, och att svampens mycel därifrån utbreder sig allt längre mot 

 basen. Detta framträngande har upphört vid tiden för apotheciernas 

 anläggning — början därtill kan skönjas på vintern i december — och det 

 beror sålunda på svampens växtkraft, huru långt den vid den tidpunk- 

 ten kunnat arbeta sig ned i barret. I vissa fall har denna varit så 

 stark, att äfven den inom slidan inneslutna delen är angripen; till skottens 

 bark öfverträder mycelet emellertid icke. 



Barrens begynnande färgförändring är ett tecken på väfnadernas afdö- 

 ende. I och därmed inträder svampen i en ny fas af sitt Hf, från att förut 

 hafva fört en parasitisk tillvaro öfvergår den nu till att lefva som saprofyt. 

 Det är sålunda det döda barret, som får lämna den näring som er- 

 fordras för de fruktifikativa delarnas anläggning. Härutinnan visar grå- 

 barrsjukans svamp öfverensstämmelse med en stor mängd andra sjuk- 

 domsalstrande svampar, hvilka så småningom åstadkomma den angripna 

 växtdelens död. 



För att lättare förstå svampens växtsätt inom barren och andra 

 därmed förknippade frågor torde det vara lämpligt att först i korthet 

 redogöra för barrens anatomiska konstruktion. Deras viktigaste mekaniska 

 element utgöras af epidermisväfnaden och det omedelbart under denna 

 liggande cellskiktet, den s. k. hypodermis. Dessa väfnader bildas af 

 långsträckta celler med sekundärt mycket starkt förtjockade och förvedade 

 väggar och omgifva barrets inre mjukare delar likt en mantel, som 

 endast afbrytes af de i längsrader anordnade klyföppningarna. Det inom 

 denna mekaniska mantel förekommande assimilationsparenkymet visar 

 en egendomlig och i allmänhet mycket regelbunden cellanordning. Cellerna 

 äro nämligen sammanfogade till diafragmaartade skifvor, som på be- 

 stämda mellanrum äro infogade mellan barrets centralcylinder och hypo- 

 dermis, vinkelrätt mot barrets längdaxel. Mellan dessa cellskifvor förekomma 



