2 2 6* TORSTEN LAGERBERG. 



dukter, men som dock icke innehåller spår af svamphyfer. Genom en 

 närmare undersökning af detta öfvergångsområde kan man bilda sig en 

 uppfattning om det sätt, på hvilket cellerna genom svampens inverkan 

 omvandlas. Cellerna svälla i sin helhet upp, speciellt deras väggar, och 

 de ursprungligen ganska vida luftrummen mellan dem inskränkas sålunda 

 högst väsentligt och utfyllas till slut af en brunaktig, ogenomskinlig 

 massa, sannolikt en omvandlingsprodukt af cellernas väggar. Cellernas 

 innehåll absorberas så småningom helt och hållet, och hvad som åter- 

 står af väfnaden är sålunda endast de partier af cellväggarna, som gränsat 

 till luftrummen, och som nu äro tätt hopkittade till de smala, oregel- 

 bundet förlöpande tvärbalkar, som ofvan omnämnts. 



Huruvida svampen vid något tilltälle under sin utveckling angriper 

 de lefvande cellerna genom särskilda haustorier, har jag icke på det 

 undersökta materialet kunnat afgöra. Det synes mig dock, som om detta 

 icke skulle vara fallet, och säkerligen är det icke heller så på mera 

 framskridna stadier. Därpå pekar förekomsten af den afdöende hyfifria 

 zon, som uppträder mellan det af svampen inkräktade området och det 

 ännu lefvande partiet. Härför talar äfven den anmärkningsvärda om- 

 ständigheten, att svampen visar sig vara lika fördärfbringande för central- 

 cylinderns samtliga väfnader, dit mycelet likväl aldrig når, som för assi- 

 milationsparenkymet själft. Dess lefvande element dödas, de meka- 

 niskt utbildade partierna — såväl kärlsträngarnas veddelar, som den 

 stora, af mekaniska celler bildade balken mellan kärlsträngarna — upp- 

 mjukas och hoptryckas, så att centralcylindern till slut förlorar nära 

 nog hälften af sin ursprungliga bredd. Efter allt att döma åstad- 

 kommer sålunda svampen väfnadernas afdöende genom afsöndrande 

 af ett speciellt enzym, hvilket liksom sändes före ned genom barret för 

 beredande af den jordmån, hvilken sedermera af svampen skall tagas i 

 besittning. Af det nu anförda framgår, att frågan, huruvida svampens 

 hyfer växa inträ- eller intercellulärt, blir af underordnad vikt. Dock 

 torde större delen af de håligheter i de döda barren, där hyferna 

 anträffas, utgöras af de forna cellernas söndersprängda och onaturligt 

 utvidgade lumina. 



I detta sammanhang torde det vara lämpligt att i korthet beröra 

 ett i anatomiskt hänseende ganska egendomligt omvandlingsförlopp af 

 kärlsträngsväfnaden i sådana infekterade barr, hvilkas basala parti läm- 

 nats oberördt af svampangreppet. Denna ombildning försiggår visserli- 

 gen i en del af barret, som ligger utom räckhåll för svampen, men torde 

 i alla händelser få tolkas såsom en indirekt följd af dess förstörande 

 inflytande. Då svampen icke fördärfvar barret helt och hållet, utan läm- 

 nar ett längre eller kortare parti af dess basala del orördt (jfr fig. 5), 



