OM GRABARRSJUKAN HOS TALLEN. 229* 



möjligheter: de äro antingen af haustoriell natur, eller ock äro desvam- 

 pens generationsorgan. I betraktande af det sätt, på hvilken svampen 

 dödar barrets väfnader, och för hvilket jag i det närmast föregående 

 redogjort, torde det första alternativet icke hafva stora skäl för sig. Man 

 skulle möjligen af den omständigheten, att de ifrågavarande hyfbollarna 

 ligga i direkt kontakt med centralcylindern, vilja sluta till, att de upp- 

 samlade näring för mycelet från denna: häremot talar dock det förhål- 

 landet, att de endast uppträda under en viss tidsperiod, och att central- 

 cylinderns alla väfnadselement inom området för den infekterade barr- 

 delen vid denna tid äro döda. Däremot har man som bekant hos andra 

 svampformer exempel på spiralformigt vridna generativa hyfer, och 

 det torde därför vara mycket sannolikt, att de här åsyftade hyfsamling- 

 arna äro af generativ natur. Deras fördelning genom barrets hela längd 

 torde ock kunna ställas i samband med de sedermera äfvenledes utefter 

 barrets hela längd uppträdande apothecierna. Efter allt att döma är det 

 tVån dessa bildningar, som de ascogena hyferna växa upp och in i det 

 ofvanför anlagda parafysskiktet. 



Som förut nämnts kunna anlagen till de blifvande apothecierna skön- 

 jas redan i december. Man ser dä, huru det här och hvar omedelbart 

 under hypodermis uppstår täta samlingar af hyfer; dessa uppdela sig 

 i talrika små, isodiametriska celler, hvilka till slut bli sä tätt packade, 

 att hela hyfsamlingen får ett pseudoparenkymatiskt utseende. Genom till- 

 växt i tjocklek tvingar denna hyfväfnad barrets mekaniska ytväfnad att 

 aflösa sig från underliggande väfnadsrester, och det är i den sålunda 

 uppkomna längdspringan, som apotheciet når sin senare utveckling. 



Den pseudoparenkymatiska hyfväfnaden tilltar betydligt i tjocklek 

 och utvecklar sig sålunda allt mera mot barrets inre. Till slut uppstår 

 det i densamma en springformig öppning. Hela hyfmassan är då delad 

 i ett öfre, tunnare skikt, som är fastvuxet vid hypodermis och bil- 

 dar liksom ett tak öfver det undre, betydligt mäktigare. I dettas celler 

 inlagras så småningom stora mängder olja i droppform, hvilket gör, att 

 väfnaden får en svagt gulaktig färg. Ifrån denna väfnad utväxa snart 

 vinkelrätt mot ytan tätt ställda kortcelliga parafyser. Deras utveck- 

 ling fortskrider ganska långsamt under hela förvintern. Detta är början 

 till det h\-menialskikt, i hvilket sedermera sporsäckar skola uppträda. 



För att afgöra, huru fort det nu skildrade utvecklingsförloppet fort- 

 skrider, har jag undersökt material, som för hvar tionde dag tillställts 

 Försöksanstalten från Ombergs kronopark genom jägm. J. Dahlgrex. 

 Apothecieutvecklingen är under en längre tid uteslutande inriktad pä 

 parafysskiktets utbildande. Första uppträdandet af sporsäckar fann jag 



