OM GRABARRSJUKAN HOS TALLEN. 231"^ 



sin bas äro de försedda med ett mycket kort och smalt, nedtill oregelbun- 

 det ansvälldt skaft, på midten äro de ofta något insvängda. Spetsen, 

 där cellväggen visar en större tjocklek, är aftrubbadt spetsad. Samtliga 

 af mig undersökta sporsäckar ha innehållit 8 stycken encelliga, klubbfor- 

 made eller tärliknande sporer (fig. 4, b — d) af en längd, som växlar mellan 

 0,044 och 0,058 mm. och en genomsnittstjocklek i öfre ändan af 0,000 mm. 

 Sporerna äro till en början fyllda af en rad stora olikformade vakuoler; 

 då de äro färdiga att spridas, är deras innehåll mer eller mindre lik- 

 formigt tinkornigt. De äro redan i sporsäckarna omgifna af en starkt 

 ljusbrytande membran, hvilken i beröring med vatten sväller upp till ett 

 tjockt geléartadt klibbigt hölje, som torde vara af betydelse för deras 

 vidfästning vid spridningen. 



De jänmsmala, af enkla och fina cellrader bildade parafyserna nå 

 ett kort stycke ofvan sporsäckarna. Deras bredd öfverstiger icke myc- 

 ket 0,0015 mn^- I allmänhet äro de enkla och ogrenade, understundom 

 dock vid sin bas 2 — 3-grenade. Cellerna äro mycket plasmafattiga och 

 ofärgade; den hufvudsakliga plasman är vidhäftad tvärväggarna. I 

 spetsen äro parafyserna raka och ej hakformigt böjda, hvilket är fallet 

 hos närstående arter. 



Apothecierna anläggas i allmänhet under de med hvarandra parallellt 

 förlöpande och nedsänkta strimmor, i hvilka klyföppningsraderna äro att 

 finna (fig. 5). Häraf har också svampen fått sitt artnamn {sulcigenus = upp- 

 stående eller bildad i fåror). De bli sålunda alltid smala, linieformade. An- 

 lagen äro ofta korta och flera i rad men kunna under utvecklingen flyta 

 samman till ett eller några få af betydlig längd — mer än 2 cm. — 

 med en gemensam springformig öppning. Afven kunna apothecier i 

 intill hvarandra gränsande fåror understundom förenas med sina ändar, 

 hvarigenom det slutliga apotheciet får ett något buktadt, slingrande för- 

 lopp. Mången gång sammanbindes på detta sätt flertalet apothecier å 

 samma barr nätlikt med hvarandra. Apothecierna äro mogna och börja 

 brista upp under förra hälften af juni månad; de ha då en mörkbrun, 

 något i violett stötande färg. De öppna sig emellertid blott i fuktig 

 väderlek, i torr luft äro de båda läppformiga kanterna tätt hopslutna. 

 Det är sålunda endast i fuktigt väder, som sporspridningen kan äga rum. 



Det torde här kunna vara på sin plats att med några ord beröra 

 de »talrige brune Prikker og enkelte afstikkende begsorte Pletter og breda 

 Band», hvilka ROSTRUP i sin beskrifning bl. a. angifvit såsom särdeles 

 karaktäristiska yttre kännetecken pä angrepp af denna svamp. Sådana 

 till form och storlek mycket växlande fläckar finnas visserligen rätt ofta 

 men saknas understundom helt och hållet, hvadan barren i det senare 

 fallet äro enfärgadt gråaktiga. Redan denna omständighet tyder ju på 



