OM grAbarrsjukan hos tallen. 233=^ 



genom cellafsnöring 3 — 4-celliga sporer, hvilka, då barren en tid legat 

 i vatten framqvälla genom p\-knidets spets.» 



I den redogörelse för svampen, som återtinnes i skogdirektörens 

 »Inberetning om det norske Skogvsesen för Kalenderaaret 1905», med- 

 delad af den norske statsentomologen SCHOYEX (I, sid. 127), beröres 

 också ett pyknid, hvilket otvifvelaktigt är detsamma, som Alb. NiLSSOX 

 iakttagit. ScHOVEX skrifver härom: »Under besoget — vid Myklebu- 

 stad pr. Sandnes — var der vistnok heller ikke paa naalene nogen slags 

 frugtlegemer at finde; men paa de hjembragte prover lykkedes det mig 

 ogsaa her at faa frem Pyknider, indeholdende de for nsevnte sop karak- 

 teristiske smaa, elliptiske og ialmindelighet trerummede (sjeldenere fire- 

 rummede) Konidier (se fig. 3. d.). Först senere fremkommer de smalt 

 linjeformige og sorte, kulagtige sporehuse . . . » Schovex tar således 

 för gifvet, att det omskrifna pyknidet hörde samman med gråbarrsju- 

 kans svamp kanske på grund af de uppgifter Alb. Nilssox lämnat) 

 utan att göra klart för sig. att denna samhörighet i själfva verket ännu 

 på intet sätt var vetenskapligt fastslagen. 



Äfven om sålunda ett genetiskt samband mellan de båda svamp- 

 formerna icke låtit sig påvisa, synas de dock stå i ett visst beroende 

 af hvarandra. Ty vid kultur af med gråbarrsjuka behäftade barr får 

 man alltid fram det otVan beskrifna pyknidet. Så har intränat vid 

 alla de kulturförsök, som jag anordnat. Som exempel kan anföras 

 följande försök. Från Sandviks kronopark insändes till Försöksanstalten 

 i december igog flera prof af tallar, som voro starkt infekterade. På 

 barren kunde skönjas de första anlagen till apothecier. För att erfara 

 om dessas utveckling genom kultur i fuktig luft kunde påskyndas ned- 

 lades i januari detta år — kvistarna voro då torra — några årsskott 

 med i det närmaste intill 100 % angripna barr i ett slutet glaskärl, hvars 

 botten belades med ett fuktadt filtrerpapper. Barren blefvo snart mjuka 

 och apothecieanlagen svällde upp. Deras utveckUng förlöpte emellertid 

 onormalt, ty de sprucko sönder och blottade det framkvällande parafys- 

 skiktet. Så småningom resorberades detta helt och hållet. I stället bör- 

 jade här och hvar på barren visa sig små koniska upphöjningar af epider- 

 mis: efter någon tid bröto dessa igenom med en mycket fin, porformad 

 mynning, genom hvilken utpressades en sotsvart massa, som lik en halfklot- 

 formad kalott täckte öfver den fina mynningen (fig. 6). En mikroskopisk 

 granskning af den utpressade massan visade, att densamma uteslutande ut- 

 gjordes af hoppackade konidier (fig. 7, a). Dessa voro aflångt elliptiska, 

 mot båda ändar tillspetsade, till färgen mörkbruna, samt i regel 3ceUiga 

 (äfven 4- och 2-celliga former förekomma, däraf oftare de förstnämnda). 

 Deras längd växlar mellan 0,011 och 0,015 mm., och bredden är i all- 



