SKOGSADMINISTRATIOX. 2 7 9=* 



kvalitén af skogsvårdsstyrelsernas skogliga arbete, utan jämväl sökt stödja den gjorda fram- 

 ställningen på skäl, hvilka skulle kunna te sig såsom ett slags räitsgrnnder för densamma. 

 Sålunda förfaktas, att länsjägmästaretjänstema snarast äro af officiell natur, samt att läns- 

 jägmästarnes ålder vid tjänstens tillsättande varit i genomsnitt något högre än öfriga extra 

 skogsstatstjänstemäns, hvarigenom man skulle ha anledning förmoda, att deras praktiska erfaren- 

 het vore större. Detta senare uttalande stöder sig på en till respektive utskottsutlåtande 

 fogad tablå, hvilken bl. a. synes visa, att medelåldern hos 19 st. länsjägmästare vid tjänste- 

 tillträdet varit 33.7 år, en ålder, som understiger allenast 16 stycken såsom skogstaxatorer, 

 dikningsledare och allmänningsassistenter anställda extra jägmästares, hos hvilka motsvarande 

 tal varit respektive 34.8, 34. — och 35. — år, men öfverstiger anställningsåldem hos 84 

 stycken skogsingeniörer, biträdande jägmästare, öfverjägmästareassistenter, amanuenser i Do- 

 mänstj'relsen, skyddsskogsassistenter och aflönade revirassistenter med en anställningsålder 

 af i medeltal respektive 31.3, 31.9, 28.7, 28.6, 26.8 och 31. — år. 



Då den summariska utredning, som utskottet fÖrebragt öfver länsjägmästarnes anställ- 

 ningsålder i förhållande till de i statens tjänst varande, aflönade e. jägmästarnes, föranledt 

 utskottet till den felaktiga slutsatsen, att skogsvårdsstyrelserna företrädesvis skulle valt sina 

 forstligt bildade biträden bland de äldre och erfarnaste e. jägmästarne, torde det vara lämp- 

 ligt att mera i detalj granska dessa data jämte öfriga omständigheter vid länsjägmästarnes 

 tillsättande, som kunna vara af intresse för en rätuis lösning af meritfrågan. 



Det lagstadgande, hvarpå länsjägmästaretjänstema f. n. hvilar, är § 2 af Eders Kungl. 

 Maj:ts nådiga förordning angående skogsvårdsstjTelse den 24 juli 1903 som säger att hos 

 skogsvårdsstyrelse såsom biträde skall vara anställd en forstligt bildad person, h\-ilken helst 

 bör haf\-a fullgjort hvad som erfordras för vinnande af anställning såsom tjänsteman i skogs- 

 staten. Rörande förfaringssättet vid tillsättandet af detta biträde saknas för öfrigt alla före- 

 skrifter. SkogsvårdsstjTelse kan sålunda knappast anses skyldig att ens kungöra platsen 

 till ansökan ledig och är i valet af sitt biträde fullkomligt oberoende icke blott af den inom 

 skogsstaten gängse meritberäkningen, utan också af alla andra slags valgrunder. Som följd 

 häraf kan dess val icke öfverklagas af medsökande, som anse sig med orätt förbigångna, då 

 bestämmelser om forum, klagotid etc. för en dylik even tualitet saknas. 



Att frånvaron af alla föreskrifter om sättet för länsjägmästarnes tillsättande också i prak- 

 tiken framkallat fall, hvilka åtminstone för utomstående te sig såsom tämligen godtyckliga, är 

 lätt att visa. Vid besättandet af länsjägmästaretjänsten i Gäfleborgs län år 1905, i Skaraborgs län 

 såväl år 1905 som 1908, i Västerås län år 1909, samt troligen i ännu flera fall, ha sålunda respek- 

 tive tjänster öf\erhuf\-ud taget icke kungjorts lediga, utan besatts under hand. I ett par af dessa 

 fall kan man icke heller försvara detta tillvägagångssätt därmed, att de antagna varit i någon 

 högre grad meriterade; vid senaste tillsättandet af ifrågavarande befattningar inom Skara- 

 borgs och Västerås län togos sålunda i båda fallen mycket unga e. jägmästare om respek- 

 tive 25 och 26 år. Det har också förekommit, att personer å privat väg bliftnt erbjudna 

 länsjägmästaretjänst, men icke antagit densamma. Till skogsvårdsstyrelsens i Västernorrlands 

 forstliga biträde togs år 1905 en 23-årig, nyss utexeminerad skogselev, h%-ilken vid den an- 

 slagna ansökningstidens utgång icke lär befunnit sig bland de sökande, utan senare anmo- 

 dats. I Göteborgs och Bohus län valdes år 1907 till länsjägmästare en 25-årig e. jägmästare, 

 hvilken stod som en af de yngste, om icke rent af som allra yngst af 22 sökande. Om 

 valgrundema i detta fall meddelar den valde själf, att •>öf\er hufvud taget fäste Stjrelsen, 

 som jag tror, icke alltför stor \-ikt vid s. k. reducerade meriter från mer eller mindre viktiga 

 fbrordnaden, utan tänkte särskildt på vissa andra kvalifikationer, som icke direkt ur dylika 

 företedda handlingar framgingo, utan särskildt stj-rktes». För såvidt de medsökande ha 

 sig bekant har emellertid ingen annan än den antagne åtsports om dessa andra kvalifikatio- 

 ner, ännu mindre gifvits tillfälle att styrka möjligen befindiga sådana. Bland inalles 18 



