SKOGSADMINISTRATIOX. 2 8 I ' 



länsiägm. 



27 

 40 

 23 

 26 

 och - O. Humble, » ■*/. 1S65, > 1905 > 39 



Man finner, att medelåldern för de tillsatta länsjägmästarne visserligen i öf\erensstäm- 

 melse med uppgiften i utskottets tablå blir 33 — 34 år, men tillika att den verkliga anställ- 

 ningsåldern svänger mellan högst betydande gränser. De anställda länsjägmästarne tillhöra 

 nämligen, hvad åldern beträffar. t\enne väsentligen olika kategorier, dels en relativt fåtalig 

 grupp tämligen till åren komna män, dels helt unga e. jägmästare, hvilka senare utgöra hufsnid 

 massan. Till den förra gruppen höra alltså endast 9, nämligen Öhrström, Hemberg, E. 

 Nilson, Lilliecrona, v. Porat, Barthelson, Bergs all, Ahman och Humble med en anställnings- 

 ålder af i medeltal icke mindre än 43 år, till den senare gruppen alla de 14 återstående 

 med blott 27 års genomsnittsålder vid anställningen. Riksdagsutskottets på en i föreliggande 

 fall fullkomligt vilseledande medelsiffra grundade slutsats, att länsjägmästarne vid tjänstetill- 

 trädet torde haft större praktisk erfarenhet än de i statens tjänst inträdda, aflönade e. jäg- 

 ''ctarn», är sålunda fullkomligt felaktig. I själf\-a verket har det stora tlenalet länsjägmästare till- 

 -^o ^r än hvarje grupp aflönade e. skogsstatstjänstemän, skvddsskogsassistentema 

 uno 



Ski svårisstj-relsema och de, som i Riksdagen fort deras talan, ha mycket framhållit 

 den vikt, som vore förenad med länsjägmästames ämbe* ^vilket betecknas såsom ännu 

 betjdelsefiillai e for landets skogsbruk än statens revirfor\ es. Det är, säger man, af 

 omtanke att länsjägmästames viktiga kall må locka särskildt jipetenta personer, som deras 

 framtida ställning bör trj^ggas. Sammanställda med det fak 'i .1, att skogsvårdsstjrelsema i 

 många fall valt sina forstliga biträden bland de allra yngste _. h minst meriterade bland en 

 mängd sökande, och att de i all synnerhet tagit unga och oerfarna biträden i vissa fall, 

 där platsen i fråga öfter hufvud taget icke kungjorts till ansökan ledig, såsom i de förut 

 anförda fallen från Skaraborgs och Västerås' äfvensom Västernorrlands län, framstå dessa 

 skäl i en rätt egendomlig dager. 



Lika opikallad forefaller klagan att länsjägmästaretjänstema <kulle vara »mindre efter- 

 sökta än närmast motsvarande i skogsstaten». Frånsedt den omständigheten, att den ringa 

 personalväxlingen vid första 3-års periodens slut icke antyder, att skogsvårdsstj-relsema skulle 

 ha anledning till missnöje med sina förut valda forstliga biträden, är det lätt att visa, att 

 de efter är 1905 skedda tjänstebytena — n. b. sådana, där platsen verkligen annonserats 

 ledig — lockat ett relati\"t stort antal sökande. Vid länsjägmästaretjänstens tillsättande i 

 Uppsala län år 1 909 sökte 5 pereoner, i Gottlands län är 1909 enligt uppgift c:a 15, i 

 Göteborgs och Bohus län år 1907 22, och i Västemorrlands län är 1906 7 personer, hvil- 

 ket torde varit flera och icke färre sökande än som plägat anmäla sig till motsvarande plat- 

 ser inom skogsstaten. Hur många sökande, som anmält sig till länsjägmästaretjänsten i 

 Hallands län år 1907 är oss obekant. Det bör emellertid i detta sammanhang framhållas, 

 att en sådan godtycklig tillsättning under hand, som skett i Skaraborgs län senast år 1908 

 och i Västerås län år 1909, m. fl. omständigheter, som förefallit \-id val af länsjägmästare, 

 äro ägnade att i hög grad minska konkurrensen om dessa platser. Dylika manipulationer 

 undergräfva nämligen tron på skogsvårdsstyrelsemas vilja af en ärlig och öppen täflan mel- 

 lan de sökande, man bibringas lätt den uppfattningen, att äf\en i fall, där platsen anslagits 

 ledig, detta gjorts pro forma och den antagna varit på förhand utsedd. 



Beträffande de paralleller, som man for att styrka länsjägmästaretjänstemas officiella natur, 

 sökt draga mellan dessa tjänster och vissa af städer, kommuner etc. tillsatta läkarebefattningar, 



