288* TOR JONSON 



träd som t. ex. å midten har en diameter, d., utgörande 65 % af bröst- 



d 

 höjdsdiametern, D, tillhöra formklassen 0,65 emedan formkvoten y är 



lika med 0,65 o. s. v. Af de nyssnämnda undersökningarna framgår att 

 midtdiametern växlar hufvudsakligen mellan 55 — 80 % af brösthöjds- 

 diametern. 



Likaledes ha Maass m. fl. visat att om lika långa träd ha samma 

 procentuella midtdiameter, d. v. s. samma formkvot, så kunna jämväl 

 alla på annan höjd belägna diametrar beräknas, emedan de hos alla 

 träden stå i samma procentförhållande till brösthöjdsdiametern, antingen 

 denna är grof eller klen. 



Med andra ord och förklaradt genom ett exempel innebär sålunda 

 detta, att om två 20 meter höga, men olika grofva träd, ha midtdia- 

 metrar utgörande 70 %' af brösthöjdsdiametern, d. v. tillhöra formklas- 

 sen 0.70, så utgöra äfven diametrarna å t. ex. 5, 6, 7, 8 o. s. v. meter 

 lika många procent af brösthöjdsdiameter hos det klena trädet som hos 

 det grofva. Den absoluta afsmalningen är däremot ej densamma, ty om 

 brösthöjdsdiametrarna äro 50 och 25 cm., sä smalnar det ena trädet å 

 nedre stamhalfvan från 50 till 35 eller 15 cm., men det klena från 25 

 till 17,5 eller 7,5 cm. 



Denna procentuella mätning gör sålunda formbestämningen obero- 

 ende af trädens absoluta groflek, hvilket är mycket att föredraga fram- 

 för klassificering efter absoluta afsmalningstal. Att t. ex. indela träden 

 i klasser, allteftersom diametern sjunker så och så många cm. pr längd- 

 meter, är ej möjligt att i praktiken väl utföra, ehuru förslag därom ofta 

 framkommit. Inom ett bestånd kommer nämligen vid sådan klassifice- 

 ring en oändlig mängd klasser att finnas utan möjlighet att utleta någon 

 verklig, lagbunden medelklass. 



Som en annan fördel med formkvotsmetoden framstår, att då alla 

 diametrar hos båda de nyssnämnda träden stå i lika förhållande till 

 brösthöjdsdiametern, så måste äfven massorna stå i lika förhållande till 

 trädens resp. idealcylindrar, hvarför formtalen måste vara lika. Form- 

 kvoten är sålunda både en form- och massafaktor, endast man lyckas finna 

 rätta sambandet mellan diametrarna inom hvarje höjdklass, hvilket blir 

 afsmalningsundersökningens uppgift. 



Huru fördelaktigt det af ScHlFFEL och Maass använda förfarings- 

 sättet sålunda kan synas, anser jag dock flere skäl finnas för att ej oför- 

 ändradt godtaga detsamma. Så t. ex. göres liksom vid användning af 

 brösthöjdsformtal klassindelningen beroende af höjden, emedan de båda 

 klassbestämmande diametrarna ej äro lika belägna / förJiållande till 

 hvarandra hos olika långa träd. 



