290* TOR JONSON. 



att bli lika ansatt samt stamkurvan förete samma krökning hos alla 

 träd inom samma formklass. 



Trädens form- eller afsmalningsklass kommer sålunda hädanefter i 

 dessa uppsatser att bestämmas af den absoluta formkvoten, d. v. s. ur 



förhållandet , där d betyder en diameter belägen hälften så långt från 



toppen som brösthöjdsdiametern, D. 



På grund af beskaffenheten å förefintligt material har minimiklassen 

 satts till 0,55, ehuru nog sämre träd ej torde vara omöjliga att i enstaka 

 fall uppleta t. ex i fjällskog, samt maximum till 0,80, hvilken sistnämnda 

 höga klass dock nära nog måste anses som en abnormitet. Angående 

 afståndet mellan klasserna anser jag i likhet med Maass att en skillnad 

 å midtdiametern af 0,05 är tillfyllest för vanliga förhållanden under det 

 SCHIFFEL bildat klasser med en skillnad af endast 0,02. Allteftersom d 

 är 55, 60, 65 o. s. v. % af D, erhålla vi således sex formklasser be- 

 nämnda: 0,55, 0,60, 0,65, 0,70, 0,75 och 0,80, hvarvid absoluta formtalet i 

 hvarje klass blir c:a 10 % större än den föregåendes, samt skillnaden i 

 massa klasserna emellan ej fullt lika många procent. Denna massa- 

 skillnad är för öfrigt ej konstant utan växlar med höjden, alldenstund 

 det tillagda stamstycket under brösthöjd spelar olika stor roll i massa 

 för olika långa träd. För 20 m:s träd blir emellertid massan i en klass 

 c:a 8 å 9 % högre än i den närmast föregående. 



Observeras bör slutligen att ett träds absoluta formklass alltid blir 

 något lägre än den dess oäkta, beroende på att den senares midtmåt tall- 

 tid tages något lägre ned och således blir större. Skillnaden mellan 

 måttens läge är ständigt lika med halfva afståndet mellan brösthöjd och 

 stubben. Huru skillnaden mellan oäkta och absoluta formkvoten växlar 

 framgår af den grafiska jämförelsen i fig. 5. 



Materialet och dess bearbetning. 



Ehuru de i slutet af denna uppsats meddelade afsmalningarna äro 

 funna på analytisk-geometrisk väg, fordrades gifvetvis ett från naturen 

 hämtadt material, dels för att kunna utreda sättet och gränserna för de 

 enskilda individens variationer i form, dels ock för att kunna påvisa de 

 gjorda matematiska beräkningarnas användbarhet för i praktiken före- 

 fintliga förhållanden. För tillkomsten och beskaffenheten af det för sist- 

 nämnda ändamål erforderliga materialet redogöres längre fram under 

 rubrik kontrollundersökning, men vilja vi först framlägga undersökningen 

 angående formvariationerna. 



För studier af vanligt förekommande stamformer hos såväl gran 

 som tall hade jag ett ypperligt, ehuru ej alltför rikhaltigt, material i den 



