296* TOR JONSON 



toden med oäkta formklasser, hvilka efter olika höjd måste sönderdelas 

 i ett betydligt antal underklasser, hvardera fordrande sitt rätt afsevärda 

 material för formbestämningen. 



I förbigående torde äfven kunna påvisas, huru man lämpligast borde 

 interpolera, om man vid hopräkningen af materialet i en formklass ej 

 lyckades ernå den önskade medelklassen. Maass har nämligen härvid 

 användt en metod, hvilken måste betraktas som föga lycklig. 



Vid önskan att höja en serie från t. ex. erhållna klassen 0,77 till 

 jämn klass 0,80 har Maass sålunda multiplicerat samtliga diametrar (dia- 



0,80 

 meterkvoter) med - — ' hvarefter de interpolerade siffrorna grafiskt af- 



rundats. Skulle tvärtom serien sänkas till 0,77 mulitiplicerades med 



0,77 



^-^- Detta förfaringssätt innebär emellertid, att endast brösthöjdsdiame- 

 tern höjes eller sänkes, allteftersom man vill ha en lägre eller högre 

 serie, hvilket gifvetvis dock ej leder till önskvärdt resultat, då härigenom 

 sambandet med öfriga diametrar upphäfves. Detta framgår bäst af ett 

 konkret exempel med stor höjning, t. ex. att interpolera serien 0,70 ur 

 erhållna 0,62 (se tab. I) genom att multiplicera alla diametrar i denna 



0,70 



sistnämnda serie med (= ii2,q) 



0,62 ^ ' 



Diameter vid sektion O I II III IV V VI VII VIII IX 



Formklass 0,62 uppmätt: 100 93 86 79 71 62 52 41 30 17 



» 0,70 » 100 95 89 84 78 70 61 51 38 22 



» 0,70 interpolerad ur 0,62 ... 100 105 97 89 80 70 59 46 34 19 



Den på detta interpolerade serien får, såsom man genast ser, orim- 

 liga värden och kan ju lätt bevisas att midtpunkten är den enda som 

 kan bli riktig, därest man utgår från en riktig begynnelseserie. Då 

 Maass ej behöft göra några större sådana interpolationer och dessutom 

 grafiskt afrundadt den erhållna serien, ha visserligen mera afsevärda fel 

 undvikits, men måste dock denna interpolation på räkneväg anses full- 

 komligt oriktig och hellre utbytas mot enbart grafisk förflyttning af den 

 erhållna serien. 



Stamkurvans ekvation. 



Sedan vi i det föregående lyckats påvisa den öfverensstämmelse i 

 granstammens byggnadssätt, som inom samma formklass gör sig gäl- 

 lande hos normala träd af alla höjder och groflekar, uppdyker lätt den 

 frågan, huruvida man ej skall kunna finna ett matematiskt uttryck för 



