330=^ SKOGSADMINISTRATIONEN. 



Det lärer väl icke vara tvifvel underkastade, att den dag skall komma, då våra statssko- 

 gar komma att ge staten en vida större inkomst än hvad de för närvarande göra; alla tec- 

 ken tyda på att den dagen icke är så långt aflägsen. 



För att något belysa, hvad jag i detta afseende menar, nödgas jag besvära kammaren 

 med några jämförande siffror, jämförelser mellan hvad de svenska statsskogarna lämna i in- 

 komst och hvad statsskogarna i ett annat land, Tyskland, lämna i inkomst. De svenska 

 statsskogarna, d. v. s. kronoparkerna, som är det hufvudsakliga, men hvartill kommer — 

 jag nödgas taga med dessa andra, därför att det endast därigenom är mig möjligt att få 

 fram de erforderliga siffrorna — de mera obetydliga flygsandsplanteringarna ä kronans mark, 

 kronoöfverloppsmarker och under skogsstatens förvaltning ställda domänskogar, uppgingo är 

 1905 — några senare arealuppgifter har icke varit möjligt att erhålla — till 3,330,504 hek- 

 tar. Tyska rikets statsskogar uppgingo samma år till 4,459,833 hektar; men jag skall icke 

 sysselsätta mig med dessa, därför att för dem saknar jag jämförbara siffror, utan jag skall 

 af dem taga ut konungariket Preussens statsskogar, som uppgingo till 2,618,745 hektar, alltså 

 ett betydligt mindre område än de nämnda svenska statsskogarna uppgå till. Af statsverks- 

 propositionen under nionde hufvudtiteln finna herrarna på sidan 16 i det nu föreliggande 

 utskottsbetänkandet, att de svenska statsskogarna under de senaste fem åren lämnat i inkomst, 

 lägst — hvilket var förra året 1909 — 4,502,962 kronor och högst — år 1907 — 6,938,892 

 kronor. För att nu göra jämförelsen så fördelaktig för de svenska förhållandena som möj- 

 ligt, skall jag taga det år utaf de fem sista, dä inkomsterna af de svenska statsskogarna 

 voro högst, nämligen, som jag nyss nämnde, 1 907. Preussens statsskogar gåfvo samma år 

 en nettobehållning af 64,098 378 riksmark. De svenska statsskogarna ha gifvit netto i rundt 

 tal på den förenämnda arealen 2 kronor per hektar i genomsnitt och de preussiska 50 riks- 

 mark. Jag är naturligtvis beredd att här vitsorda den betydande olikhet, som förefinnes 

 mellan dessa skogar, mellan de svenska och de preussiska, i det att de preussiska skogarna 

 arbeta under väsentligt gynnsammare förhållanden än de svenska, såväl beträffande salupris 

 på de effekter, som därifrån afyttras, som beträffande klimatets och jordmånens beskaffenhet. 

 Men skillnaden i afkastning är ändock alltför betydlig för att vara uteslutande beroende på 

 dessa faktorer. Jag måste därför söka efter något annat skäl, hvarför vi blifvit så efter uti 

 inkomster på våra skogar, och när jag gör det, så kommer jag ovillkorligen till det resul- 

 tatet, att det beror på att våra statsskogar icke skötas lika intensivt som de preussiska stats- 

 skogarna. Om det skall finnas någon möjlighet att öka inkomsterna på våra skogar, så 

 måste vi öfvergå till intensivare skötsel, och denna intensivare skötsel återigen kan enligt 

 mitt sätt att se saken omöjligen ernås på något annat sätt än därigenom, att vi 

 finna oss i att öka den personal, som är anställd för dessa skogars tillsyn och 

 vård. Om denna min uppfattning är riktig, så kommer man därefter till det spörs- 

 målet: hur skall denna ökning af personalen ske? Skall man afvakta, att det efter 

 omfattande och långa utredningar slutligen konstateras, att en betydande ökning af 

 jägmästarekären är erforderlig, och skall man sedermera på en gång genomföra denna stora 

 ökning? Jag tror icke, att den vägen är den rätta, ty därigenom kommer man att ställas in- 

 för den situationen, att man icke kan med visshet alltid finna de rätta männen på de rätta 

 platserna. En så stor ökning på en gång kommer enligt min öfvertygelse att medföra, att 

 man mången gång måste, för att besätta ledigblifna platser, dit placera personer, som man 

 kanske annars icke skulle ansett vara fullt vuxna uppgiften att öfvertaga skötseln af och an- 

 svaret för ett eget revir. Jag tror snarare, att det är bättre att så småningom öka detta antal, 

 att i den mån som det visar sig erforderligt — detta är just den väg, som Kungl. Maj:t 

 har inslagit på — öka antalet revirföreståndare, d. v. s. jägmästare. Den af mig väckta 

 motionen utgör ett steg i den riktningen, och jag skall be att för kammaren få framhålla 

 de skäl, som för mig varit afgörande, då jag ansåg, att just här förelåg ett behof utaf att 

 taga ett steg i denna riktning samt i och för tillvaratagande af den ekonomiska skötseln af en 

 del af ett revir göra denna del till ett själfständigt revir. 



Mitt förslag gäller, att det af Bona och Karlsby kronoparker skulle bildas ett särskildt 

 revir. Dessa kronoparker hafva af staten inköpts för ett belopp af cirka 800,000 kronor. 

 Och staten har på dem haft en nettobehållning af öfver 50,000 kronor. Jämför man 

 denna nettobehållning med de nyss af mig omnämnda förhållandena i Preussen, finner man 

 lätt, att denna nettobehällning knappast närmar sig de preussiska förhållandena. Men jäm- 

 för man den å andra sidan med medelafkastningen per hektar i Sverige, finner man, att 

 den är mer än dubbelt så stor som denna; och i hvarje fall finner man ju, att dessa krono- 

 parker hafva lämnat staten en inkomst på öfver 6 procent af den ursprungliga köpeskillingen, 

 jag vågar därför påstå, att man far leta efter andra revir här i Sverige — man skall åtmin- 

 stone icke finna många — som hafva lämnat en liknande afkastning. Den betydande af- 



