334 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



med dels skötseln af de gamla skogar, som efter delningen tillhöra Ombergs revir, dels 

 undervisningen i skogsskolan. Det har också blifvit upplyst inom utskottet, att den nu- 

 varande jägmästaren icke afgår före år 1917, och att, såvida icke öfverenskommelse träffas 

 med honom, hvilket gifvetvis beror på hans egen goda vilja, förflyttning af Ombergs skogs- 

 skola icke kan ske förrän nämnda år. 



Härmed var öfverläggningen slutad. Vid votering afgåfvos 100 röster 

 för och 79 mot inrättande af Karlsby revir. 



Vid ärendets behandling i första kammaren begärdes ordet af 



Herr Barthelson : Utskottet har utan meningsskiljaktighet tillstyrkt Kungl. Maj:ts för- 

 slag uti den föreliggande revirdelningsfrågan, hvaremot utskottets majoritet icke kunnat vara 

 med om den delning af Ombergs revir, hvilken föreslagits af två enskilda motionärer. 

 Rörande den första frågan, som af utskottet tillstyrkts, torde jag därför icke behöfva yttra 

 mig, då förhoppning bör finnas, att Första kammaren för sin del kommer att godkänna 

 detta Kungl. Maj:ts förslag. Jag ber däför att genast få kasta mig in på frågan om delning 

 af Ombergs revir och därvid framhålla de synpunkter, som jag anser böra tagas i betrak- 

 tande. 



Det svenska skogsväsendet har på de sista 20 ä 30 åren gjort kolossala framsteg. 

 Inkomsterna från statens skogar, som på 1870-talet utgjorde några hundratusentals kronor, 

 komma att för innevarande år uppgå till nära 11,000,000 och de äro, såsom herrarna veta, 

 i statsverkspropositionen beräknade för nästa är till samma belopp, 11,000,000 kronor. 

 Genom nu afslutade storskiften och afvittringar i Norrland och Dalarne hafva kolossala vidder 

 lagts under skogsstatens vård och förvaltning, och i södra Sverige hafva äfven betydande 

 vidder lagts under denna tjänstemannakår. I hvilken utsträckning detta sista skett, kan man 

 få en föreställning om, då man tänker på, att det kapital, som staten nedlagt i skogsegen- 

 domar under de sista 20 åren, belöper sig till mellan 20,000,000 och 30,000,000 kronor. 

 Oenom denna stora tillökning i förvaltningsområdet har det naturligtvis inträffat, att åtmin- 

 stone på vissa håll det varit omöjligt för nuvarande personal att äfven med användande af 

 den största energi på ett tillfredsställande sätt sköta denna statens egendom. 



För att klargöra det ohållbara i nuvarande förhållanden skall jag bedja att få nämna 

 några siffror. När år 1870 ett svenskt revir upptogs till 17,360 hektar, i medeltal nämli- 

 gen, hade det 1880 ökats till 67,100 och 1890 till 77,800 för att 1900 ökas ända till 

 79,160 hektar. Jämföra vi dessa siffror med motsvarande för grannländerna, så finna vi, 

 att ett revir i Norge upptager 27,390 hektar, i Finland 13,114, i Danmark 2,184 och i 

 Preussen 5,375 hektar. Dessa siffror visa ju, att år 1870 gick på ett svenskt revir 10 

 stycken preussiska och år 1 906 16 stycken sådana. 



Nu kan man visserligen invända, att dessa höga medeltal för reviren bero på de stora 

 arealerna i Norrland, där en ordentlig skogsskötsel ännu icke kan äga rum Detta är visser- 

 ligen sant, men jag erinrar därom, att för en stor del revir i södra och mellersta delarna 

 af riket utgör arealen 25 a 30 tusen hektar och däröfver, hvilket då ifrågavarande lands- 

 delars kommunikationer möjliggöra en intensiv skogsskötsel, naturligtvis är alldeles för högt. 

 Disproportionen mellan antalet förvaltare och de stora förvaltningsområdena, som jag med 

 siffror har visat, framträder så mycket tydligare, om herrarna erinra sig, att skogsstatens 

 tjänstemän fått en hel massa åligganden sig pålagda, som icke direkt beröra det skogliga om- 

 rådet. Så t. ex. skola skogsstatens tjänstemän bevaka kronans rätt samt tillse, att författning: 

 som röra skogen, efterlefvas, hålla syner och besiktningar icke blott å de torp och lägenheter 

 som i tusental numera tillhöra skogsväsendet, utan äfven i afseende å en mängd boställen, 

 där jägmästarna vid afgifvande af sina utlåtanden få uppträda, så att säga, såsom skilje 

 domare mellan till- och afträdare. Slutligen har Riksdagen genom antagande af lagen an 

 gående den enskilda skogsvården pålagt skogsslatens tjänstemän ett icke oväsentligt arbete 

 Jag erinrar vidare om att i fråga om Norrbotten gäller utsyningstväng, hvarvid äfven skogs 

 statens tjänstemän äro utsyningsförrättare, samt att rörande mellersta och södra delarna af 

 riket enligt sist antagna lag man helt enkelt kan öfverlämna skötseln af vissa enskilda 

 skogar åt jägmästaren i det revir, där skogen är belägen. Då nu skogsstatens tjänstemän 

 genom förhållandenas makt pålagts ett i alla afseenden så väsentligt ökadt arbete, så kräfver 

 med naturnödvändighet utveckligen, att det kommer en tidpunkt, då nuvarande personal 

 icke kan fullgöra de åligganden, som staten fordrar, för ett rätt utnyttjande af dess egendom. 

 Vill man i vårt land, såsom här ofta icke blott i Riksdagen utan ock i dagspressen fordras, 

 införa en intensiv skogshushållning, grundad på skogsvetenskapen, som för närvarande står 

 ganska högt, måste också Riksdagen bevilja därför nödvändiga medel. Jag vill icke för 

 min del in absurdum påyrka revirdelningar, utan endast framhålla nödvändigheten af atl 



