SKOGSADMINISTRATIONEN. 34 1"""' 



besparingar ej skulle blif\-a alltför ringa, icke böra föreslå anslagets ökande med högre be- 

 lopp än 360,000 kronor", eller just den summa, hvarmed man föregående år underlåtit att 

 höja anslaget. Departementschefen säger rörande samma sak : Detta förhållande, att arbeten, 

 som för en rationell skötsel af statens skogar ansetts erforderliga under år 19 10. måst i stor 

 utsträckning af brist på medel till deras utförande uppskjutas, torde få anses säsom särdeles 

 beklagligt, i all synnerhet som, enligt hvad domänstyrelsen meddelat, bland de sålunda upp- 

 skjutna arbetena ingå, förutom dikningar, väganläggningar m. m., så maktpäliggande arbeten 

 som skogsodlingar och markberedningar för själfsådd i de nordliga länen. Då det icke 

 torde vara öfverensstämmande vare sig med klok hushållning eller med omsorgen om skogs- 

 väsendets behöriga utveckling att låta någon afsevärd del af ofvan oraförmälda skogsarbeten 

 anstå jämväl utöfver år 1911, komma kostnaderna för ifrågavarande arbetens utförande att 

 belasta anslaget för år 19 11.» Man har således föreslagit just den ökning, som domän- 

 stj'relsen ansåg böra ske föregående år, på samma gång som man icke ansett någon ytterligare ök- 

 ning böra äga rum, ehuru domänstyrelsen uttalat, att en successiv sådan borde komma till stånd. 



Jag ^•ill nu icke på något sätt klandra regeringen i detta fall. Regeringen har gif\et- 

 vis behandlat denna fråga på det sätt, som den ansett för landet lyckligast. Jag tror dock, 

 att regeringen därvid mera tänkt på stundens kraf än på framtiden. Genom att på detta 

 sätt alltför snäft begränsa lokalmyndigheternas äskanden tror jag. att man minskar intresset 

 hos de förvaltande myndigheterna. Om jägmästarna göra upp förslag till arbeten, som de 

 anse vara erforderliga, och dessa deras förslag sedan reduceras af öfverjägmästarna och 

 vidare ytterligare reduceras af domänstjrelsen och sedan regeringen kommer med nedprut- 

 ningar å anslaget, så kan man väl icke tro, att detta är ägnadt att höja intresset hos de 

 förvaltande personerna, utan tvärtom kommer det väl att slappa detsamma. 



Med anledning af hvad jag nu sagt tillåter jag mig göra en vördsam och innerlig 

 vädjan till regeringen och särskildt till herr statsrådet och chefen för jordbruksdepartemen- 

 tet, att han mätte i vida högre grad, än hvad hittills varit fallet, fästa sig vid den synnerli- 

 gen ^•iktiga uppgift, hvarom här är fråga, och att han framdeles mätte i denna för våra 

 efterkommande så viktiga fråga taga mera kraftigt initiativ än hittills skett. Jag är förvis- 

 sad om, att Riksdagen i känslan af sitt ansvar för kommande släkten icke skall underlåta 

 att biträda de framställningar, som väl öfvervägda och hållna inom rimliga gränser, komma 

 att från regeringens sida framställas. 



Mina herrar 1 Det är ett bevingadt ord. som vi hört, att Tysklands framtid ligger på 

 hafvet. Jag tror, att vi kunna med ännu större skäl säga : Sveriges ekonomiska framtid lig- 

 ger i dess skogar. Och hvad statsskogarna beträffar, hoppas jag, att regering och Riksdag, 

 utan afseende å olika partipolitiska uppfattningar, i öfrigt alltid skola betrakta dem såsom 

 sin ögonsten. 



Jag har intet annat yrkande att göra än på bifall till utskottets hemställan. 



Chefen för jordbruksdepartementet, herr statsrådet Ay/utiJtr: Herr talman, mina her- 

 rar! Såsom af mitt anförande till statsrådsprotokollet framgår, är det äfven min uppfattning, 

 att statsskogarnas afkastningsförmåga bör genom en alltmera omsorgsfull rationell skogssköt- 

 sel uppbringas så högt som möjligt. Men en sådan skötsel kräfver oundgängligen betyd- 

 liga kostnader, och jag vill därför med glädje taga fasta på den föregående talarens löfte, 

 att han för sin del — och, såsom jag hoppas, sedermera äf\-en Riksdagen — välvilligt skall 

 bifalla de framställningar, som i detta hänseende komma att göras. Någon afprutning å det 

 af domänstyrelsen för år 19 1 1 begärda anslaget till kronoskogarnas förvaltning har Kungl. 

 Maj:t nu icke gjort. Det var min företrädare, som i det afseendet företog en afprutning å 

 305,000 kronor i det för år 19 10 begärda beloppet, men däri har jag icke någon del. Jag 

 har tvärtom i min motivering för anslag till befrämjande af skogsväsendet i allmänhet sökt 

 på allt sätt framhålla nödvändigheten af, att anslaget för detta ändamål icke nedsättes, och 

 har därför för år 191 1 tillstyrkt, att det måtte höjas med 360,000 kronor, så att under 

 samma år 3.233,300 kronor mätte stå till skogsför\"altningen5 förfogande. Jag är, som sagdt, 

 tacksam för det uttalande, som herr Zetterstrand nu gjort, och hoppas pä kammarens välvil- 

 liga bistånd, när framdeles förslag om ytterligare ökning af detta anslag kommer att framläggas. 



Herr Schotte : Herr talman, mina herrar! Jag begärde egentligen ordet för att uttala 

 mitt instämmande i de tänkvärda ord, som herr Zetterstrand här yttrade. Det gläder mig, 

 att herr statsrådet och chefen för jordbruksdepartementet redan hunnit fatta samma position 

 och tor sin del lofvat att ägna statens skogar all den omsorg, som förhållandena kunna 

 kräfv-a. Det är uppenbart, att det på detta område gäller att icke se på några smärre an- 

 slag vid det ena eller andra tillfallet, utan att verkligen söka höja skogarnas atTcastning 

 genom rikliga anslag från statens sida. Detta är. såsom den förste talaren också påpekade, 

 en utgift, hvilken i sinom tid kommer att betala sig hundrafaldt. 



