358* TORSTEN LAGERBERG. 



Ständigt grått. Sedermera fann jag äfvenledes vid mitt sista besök på 

 Ombergs kronopark enstaka, mycket lindriga angrepp af sjukdomen på 

 de bergtallar, som planterats på Hjässans ostsluttning. — Dessa nu 

 nämnda fall äro emellertid ingalunda de enda kända. Redan 1892 kon- 

 staterade Alb. Nilsson gråbarrsjuka på bergtallarna i Skogsinstitutets 

 park i Stockholm, och i april 189g anträffade jägmästare G. SCHOTTE 

 sjukdomen i bergtallskulturerna å Höka kronoflygsandsfält i Halland. 

 Dylika angrepp torde i själfva verket vara rätt vanliga i sydvästra 

 Sveriges kustområde. Direktören för Kungl. Skogsinstitutet A. WAHL- 

 GREN har nämligen benäget meddelat, att han under de senare åren 

 vid upprepade tillfällen iakttagit af gråbarrsjuka angripna bergtallar å 

 flygsandskulturer i dessa trakter. 



Ett af gråbarrsjukans mera påtagliga symtom är ju bland annat 

 de sjuka barrens gråa färg. Under sjukdomens tidigare stadium äro 

 emellertid barren mången gång icke öfvervägande gråa utan skifta 

 mera i rödbrunt, ja de kunna till och med blifva ganska starkt kop- 

 parröda. Den gråa färgen framkommer i sådant fall först senare, då 

 barren börja skrumpna samman, och den i violett stötande tonen här- 

 rör från det förstärkta vaxöfverdraget. Karaktäristiskt för gråbarrsju- 

 kan är dessutom, att de angripna barren icke bli styfva och hårda, då 

 de dö, utan bibehålla sig mjuka. Beträffande angreppets intensitet har 

 jag flerstädes kunnat göra den iakttagelsen, att en betydande mängd 

 barr redan i början af september månad kan vara så hårdt angripen, att 

 barrparen affalla vid minsta beröring. Det är klart, att någon basal lef- 

 vande del icke lämnas öfrig på sådana barr, svampen tränger här utan 

 afbrott ned i de embryonala väfnaderna i barrets bas, hvarefter hela 

 kortskottet direkt aflöses. Denna omständighet torde kunna sättas i 

 samband med den från flera håll meddelade uppgiften, att gråbarrsju- 

 kan mot vintern skulle bli allt mindre framträdande. Om någon större 

 mängd af de angripna barren fälles redan på hösten, kan naturligen 

 tallarnas gråa färg blifva högst väsentligt försvagad till sin styrka. 



Som redan förut framhållits, angripas endast årsskottens barr af 

 sjukdomen. Någon gång händer det dock, att angripna barr kunna anträf- 

 fas äfven på fjorårsskotten, och man skulle sålunda kunna tro, att barren 

 äfven på dessa skottleder kunde infekteras samtidigt med dem på de 

 utväxande årsskotten. Så är emellertid icke förhållandet. Granskar 

 man saken närmare skall man finna, att svampen i dessa barr för länge 

 sedan uppnått sitt mognadsstadium, och rester efter redan uppbrustna 

 apothecier äro i allmänhet lätta att påvisa. Det är sålunda häraf tyd- 

 ligt, att de ifrågavarande barren blifvit infekterade under ett föregående 

 år, ehuru de af en eller annan anledning icke affallit. 



