360* TORSTEN LAGERBERG. 



i förhållande till omgifningarna. Särskildt utsatta för angrepp äro så- 

 lunda träd i starkt exponerade lägen, sådana som stå i skogsbryn vid 

 väg- och myrkanter, återväxt på trakthyggen o. s. v. Understundom 

 kan man äfven göra den iakttagelsen, att det är åt visst håll vettande 

 delar af bestånden, som visa sig starkast angripna. Mångenstädes i 

 mellersta delen af södra Sverige finner man skogarnas väst- och syd- 

 kanter starkast infekterade. Denna omständighet torde kunna sättas i 

 samband därmed, att de under infektionstiden förhärskande vindarna äro 

 västliga eller sydliga i dessa trakter. 



Gör man en undersökning af sjukdomens spridning från den starkt 

 angripna ytterkanten mot det inre af ett bestånd, så skall man i all- 

 mänhet finna, att de angripna träden upphöra mycket snart, för såvida 

 beståndets slutenhet är någorlunda god. De med vinden drifvande 

 svampsporerna uppfångas sålunda till större delen af kantträden, och en- 

 dast en ringa del af smittoämnet hinner in i skogen. Upptagas luckor 

 i bestånden, så infinner sig snart sjukdomen kring dessa. Vid en sorg- 

 fällig granskning af till synes fullt friska träd, som stå i omedelbar när- 

 het . intill en angripen tallgrupp, finner man nog ofta äfven å dessa en- 

 staka angripna barr. Detta är emellertid icke alltid fallet. Just denna 

 sida af gräbarrsjukans infektionshistoria är i hög grad ägnad att väcka 

 en viss undran. Icke sällan finner man nämligen i en skog — hufvud- 

 sakligen i äldre — hvarest sjukdomen i öfrigt icke förekommer, ett enda 

 eller några få från hvarandra långt aflägsna fullständigt gråa tallar, hvil- 

 kas barrmassa vid undersökning kan visa sig angripen till 50 ä 75 %. 

 De rundt om stående träden äro alldeles oberörda af angreppet och 

 bidraga endast till att genom sina mörka kronor framhäfva det sjuka trädet, 

 hvilket därför redan på långt håll faller i ögonen. Som ett belysande 

 exempel till detta fall kan jag anföra, att jag i slutet af maj månad in- 

 nevarande år å Skogsholms kronopark öster om Visby icke lyckades 

 uppspåra mer än ett enda angripet träd, ehuru sjukdomen i öfrigt är 

 mycket spridd på hela Gotland. Denna tall, som växte i ett skogsbryn 

 intill ett öppet tält var dock mycket starkt infekterad. Ännu mera i ögonen 

 fallande blir detta egendomliga angreppssätt i trakter, som ligga utanför 

 gränsen för gräbarrsjukans mera allmänna förekomst. Exempelvis kunde 

 vid Kulbäcksliden i Degerfors revir icke anträffas mer än tvenne sjuka 

 träd (omkring 35 år gamla); yngre återväxt äfven den i de mest expo- 

 nerade lägen undersöktes noga, men det lyckades mig icke påvisa ett 

 enda angripet barr på något enda träd utöfver de två nu nämnda. Sär- 

 deles intressant är äfven i detta fall det nordligaste kända angreppet i 

 vårt land, ett enda utmed landsvägen mellan Öfver-Torneå och Öfver- 

 Kalix stående träd. 



