OM grAbarrsjukax hos tallex, dess orsak och %"erkxixgar. 361* 



Dessa på isolerade enstaka tallar koncentrerade angrepp framstå i 

 så mycket egendomligare dager, om man betänker, att sjukdomen icke 

 är inhärent. utan att tor hvarje år en ny infektion måste ske, och att 

 vid hvarje infektion hvart och ett barr särskildt måste angripas. 



Hur skall man på ett tillfredsställande sätt kunna förklara detta 

 högst ojämna angreppssätt? Man borde ju vänta, att så som sporerna 

 spridas sjukdomen med mindre styrka skulle fördela sig på ett större an- 

 tal träd i stället för att med samlad kraft kasta sig öfver ett enda. För 

 att icke lämna denna fråga helt obesvarad vill jag hänvisa på ett för- 

 hållande, som berörts redan i första delen af denna uppsats, nämligen 

 det, att infektionsmöjligheterna efter allt att döma äro inskränkta till en 

 relativt kort period, och att det där\id kommer an på, att en för spo- 

 rernas spridning lämplig väderlek inträfifar. Man behöfver dä endast 

 antaga en oliktidig utveckling af träden i ett bestånd, hvilken ock t^if- 

 velsutan förekommer, för att inse, att angreppet redan på denna grund 

 bör kunna blifva ganska olikformigt. Om sålunda blott ett enda träd 

 i ett bestånd helt lindrigt angripits, smittar det efter allt att döma ned 

 sig siälft i ännu högre grad följande år. Det ser med andra ord ut, 

 som om sporerna icke skulle komma vidare långt, då de spridas, utan 

 hufvudsakligen stanna inom det angripna trädets krona. 



För att studera sjukdomens förlopp märkte jag i juni månad dels 

 på Ombergs kronopark dels i norra Småland i trakten af Eksjö en hel 

 del sjuka tallar. Af dessa växte flera i för öfrigt oangripna bestånd. Den 

 förnyade undersökning, som jag i september efter sommarens infektions- 

 period underkastat samma exemplar, har i allmänhet gifvit vid handen, 

 att årsskottens barr voro angripna till en bet)'dligt högre procent (mel- 

 lan 75 och 100 %). Sjukdomens intensitet kan således stegras hos ett 

 och samma individ under en följd af år. Detta gäller äfven för de 

 isolerade angreppen, och smittan behöfver i sådant fall icke öfverföras 

 på kringstående tallar. 



Vill man söka en förklaring på denna nu påpekade olikformighet i 

 angreppet, så torde man äfven böra tänka därpå, att mottagligheten 

 för smitta kan växla med individen. Det är ju en erfarenhet, som vun- 

 nits på en mångfald af det organiska lifvets områden. Huru nu sär- 

 skildt våra tallformer förhålla sig i detta hänseende är visserligen inga- 

 lunda slutgiltigt utredt. Kändt är ju emellertid, att den s. k. tyska tal- 

 len sedan gammalt åtnjuter ett mycket dåligt anseende, då den visat 

 sig föga motståndskraftig mot kalamiteter af växlande art, och otvifvel- 

 aktigt är den också en ras. som icke förtjänar hemortsrätt i vårt land. 

 Från flera håll ha äfven influtit meddelanden till Försöksanstalten, att 

 kulturer af tyskt frö varit starkt angripna af gråbarrsjuka, då samtidigt 



